Хабаровски край
Хабаровски край Хабаровский край | |
Субект на Руската федерация | |
![]() | |
Страна | ![]() |
---|---|
Адм. център | Хабаровск |
Площ | 787 633 km² |
Население | 1 333 294 души (2017[1]) 1,69 души/km² |
Адм. център | Хабаровск |
Федерален окръг | Далекоизточен федерален окръг |
Губернатор | Вячеслав Шпорт |
Часова зона | UTC +10 |
МПС код | 27 |
Официален сайт | www.khabkrai.ru |
Хабаровски край в Общомедия |
Хабаровски край e субект на Руската Федерация, в Далекоизточния федерален окръг[2]. Площ 787 633 km² (3-то място в Руската Федерация след Якутия и Красноярски край, 4,6% от площта). Население на към 2018 г. 1 328 302 души (36-о място в Руската Федерация, 0,91% от общото население). Административен център град Хабаровск. Разстояние от Москва до Хабаровск 8533 km.
Историческа справка
[редактиране | редактиране на кода]Първите руски крепости-селища в региона възникват в средата на ХІХ в. През 1850 г. е основан военния пост Николаевск на река Амур, преобразуван в град Николаевск през 1856 г., от 1926 г. град Николаевск на Амур. През 1858 г. на река Амур, в устието на река Усури е основан военно-стражевия пунк Хабаровка, преобразуван през 1880 г. в град Хабаровск. Хабаровския край е образуван на 20 октомври 1938 г., когато е отделен от Далекоизточния край. До 29 октомври 1991 в състава на Хабаровски край влиза Еврейската автономна област, която от тази дата е самостоятелен субект на Руската Федерация.
Географска характеристика
[редактиране | редактиране на кода]Географско положение, граници, големина
[редактиране | редактиране на кода]Хабаровски край се намира в източната част на Азиатска Русия, в централната част на Далечния Изток. Простира се на близо 1800 km от север на юг и около 400 km от запад на изток. На юг граничи с Приморски край, на югозапад – с Китай и Еврейската автономна област, на запад – с Амурска област, на северозапад и север – с Република Якутия и на североизток – с Магаданска област. На изток и югоизток има 2500 km брегова линия с Охотско и Японско море. Бреговата линия е слабо разчленена с изключение на югозападния участък на Охотско море, където в сушата се вдават заливите Удска губа, Тугурски, Академия (със заливите Улбански и Николай), Александра и Сахалински. Тук се намират и Шантарските острови – група от 15 големи (Голям Шантар, Феклистов, Беличи и др.) и няколко малки острова. В тези си граници Хабаровския край има площ от 787 633 km² (3-то място в Руската Федерация след Якутия и Красноярски край, 4,6% от площта на Федерацията).[3]
Релеф
[редактиране | редактиране на кода]Над 70% от територията на Хабаровския край е заета от планини. На югазапад планинските системи са разположени в направление югозапад-североизток и са представени от хребетите: Турана, Малък Хинган, Бурейнски, Ям-Алин, Баджалски, Кукански и др. с височини от 750 – 1000 m до 2000 – 2500 m. На югоизток се простират крайните северни хребети на планинската система Сихоте Алин със средни височини 700 – 1400 m (максимална височина връх Тардоки-Янги 2090 m). Централните части на Хабаровския край са заети от планини, простиращи се по паралела: хребетите Джагди, Селемджински, Майски, Станов. В най-северната част на края се извисява хребета Сунтар Хаята с най-високата точка на Хабаровски край 2933 m, разположена на границата с Република Якутия. Успоредно на Охотското крайбрежие, от север на юг се простират хребетите Крайбрежен, Улински и Джугджур с височини до 2000 m, западно от които е разположена Юдомо-Майската планинска земя със средни височини 800 – 1200 m. На юг се простират обширните низини Долноамурска, Средноамурска и Еворон-Тугурска, а на север – Охотската низина.[3]
Климат
[редактиране | редактиране на кода]Климатът на Хабаровския край е мусонен, със сурова и малоснежна зима и топло и влажно лято. Средните януарски температури варират от -22 °C на юг, до -30, -40 °C на север, а на морското крайбрежие от -15 °C до -25 °C. Средната юлска температура се колебае от 12 – 16 °C в приморските части до 20 – 21 °C във вътрешните южни райони. Годишната сума на валежите е от 400 – 600 mm на север, 600 – 800 mm на юг и до 1000 mm по източните склонове на Сихоте Алин. Максимумът на валежите (70 – 75%) е през лятото. На юг вегетационния период продължава 170 – 180 денонощия. По крайбрежието на Охотско море от север на юг преминава студено морско течение, с което са свързани продължителните летни мъгли.[3]
Води
[редактиране | редактиране на кода]Речната мрежа на Хабаровския край е съставена от 205 823 реки (с дължина над 1 km) с обща дължина 553 693 km. В северната част на края преминава главния вододел между Тихия и Северния Ледовит океан. Към водосборния басейн на Тихия океан притадлежат реките вливащи се в Японско и Охотско море. Към водосбора на Японско море се отнасят малки и къси реки, водещи началото си от планината Сихоте Алин – Ботчи, Копи, Тумнини и др. Към водосбора на Охотско море се отнасят реките: Амур (1500 km в пределите на Хабаровски край, с притоците си Бурея, Усури, Тунгуска, Анюй, Гур, Горин и Амгун), Тугур, Уда, Уля, Урак, Охота, Иня. Към водосборния басейн на море Лаптеви се отнасят реките в северозападната част на края – Мая с притока си Юдома, Учур и др., десни притоци на река Алдан о басейна на Лена. В крайния североизток протича река Кулу, дясна съставяща на река Колима от басейна на Източносибирско море.[4]
Поради това, че голяма част от релефа на Хабаровски край е планински повечето от реките са с планински характер – текат в тесни и дълбоки долини, бързо течение, прагове, бързеи. Подхранването е предимно дъждовно (60 – 85%) за сметка на мусонните летни валежи. Водният режим на реките се характеризира с ниско, разтегната във времето пролетно-лятно пълноводие, големи, епизодични летни прииждания в резултат от поройни дъждове, които понякога причиняват катастрофални наводнения и ясно изразено зимно маловодие. Реките замръзват на север в края на октомври, а на юг през ноември, а се размразяват в средата на април.[4]
На територията на Хабаровски край има над 58 хил. езера с обща площ около 4,6 хил.km². По долината на река Амур и неговите големи притоци са съсредоточени големи крайречни езера (Чукчагирско, Болон, Удил, Орел, Кизи, Еворон, Чля, Хуми и др.), в понижените части на хълмисто-моренния релеф са разпространени ледникови езера, а в близост до морското крайбрежие – лагунни и лиманни езера. Най-големият изкуствен водоем на територията на Хабаровски край е Бурейнското водохранилище (горната му част) на река Бурея. Блатата и заблатените територии заемат 7,12% от територията на края – 56 058 km², като тук са разположени големите блатни системи: Селгоно-Харпинско, Гурско, Евурско и Тахтинско блато.[4]
Почви, растителност
[редактиране | редактиране на кода]Най-разпространените почви са ливадно-подзолистите, на равнинните участъци – ливадно-блатните и блатните почви, в южните райони – кафявите горски, а на север – планинските и планинско-тундровите почви. Голяма част от територията на края попада в горската зона. Горите са изключително разнообразни по състав и включват представители на далекоизточната (амурска), охотско-камчатската и източно-сибирската флористични области. Преобладават иглолистните гори: на север, северозапад и изток – светлоиглолистни гори от даурска лиственица (главна порода) и тъмноиглолистни гори с преобладаване на аянски смърч и белокора ела (южната част на Охотското крайбрежие, долното течение на Амур, Сихоте Алин, басейните на реките Амгун, Бурея, Мая). В южните райони и в Средноамурската низина са разпространени смесени кедрово-широколистни гори (корейски кедър, манджурски ясен, клен, бряст, монголски дъб, манджурски орех, няколко вида брези, липа и др.). Горите заемат 43 млн.ха и общите им запаси достигат 5,2 млрд.m3.[3]
Животински свят
[редактиране | редактиране на кода]Животинския свят се характеризира с представители на северните и южните животни. В тайгата обитават копитни (мускусен елен, лос, северен елен), хищници (кафява мечка, рис, вълк, собол, лисица, бялка, росомаха, хермелин, невестулка, видра), гризачи (белка, катерица и др.). В смесените гори обитават зубър, сърна, източноазиатска дива свиня, манджурски заек и др., тетерев, усурийски фазан, индийска кокошка, синя мухоловка, каменен и сив дрозд и др. и много водоплаващи птици. В езерата и реките има над 100 вида риби, а по крайбрежието – тюлени, морски лъвове, бели китове и др.[3]
Население
[редактиране | редактиране на кода]В Хабаровски край живеят 1 334 552 души към 2016 г.[1]
Хабаровск | 611 160 | Вяземски | 13 323 | Завети Илича | 8618 |
Комсомолск на Амур | 251 283 | Солнечни | 12 181 | Переяславка | 7814 |
Амурск | 40 561 | Чегдомин | 12 234 | Нови Ургал | 6384 |
Советская Гаван | 25 147 | Елбан | 11 525 | Хурба | 6286 |
Николаевск на Амур | 19 634 | Хор | 9817 | Октябърски | 5953 |
Бикин | 16 097 | Некрасовка | 9070 | Корфовски | 5855 |
Ванино | 15 559 | Князе Волконское | 9169 | Берьозови | 5357 |
Етнически състав
[редактиране | редактиране на кода]Според данни от преброяването от 2010 г. краят е населяван от:[5]
Административно-териториално деление
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/0/03/Admin-map-Khabarovsk-region.gif)
В административно-териториално отношение Хабаровски край се дели на 2 краеви градски окръга, 17 муниципални района, 7 града, в т.ч. 6 града с краево подчинение (Амурск, Бикин, Комсомолск на Амур, Николаевск на Амур, Советская Гаван и Хабаровск), 1 град с районно подчинение и 18 селища от градски тип.
Административна единица | Площ (km2) |
Население (2017 г.) |
Административен център | Население (2017 г.) |
Разстояние до Хабаровск (в km) |
Други градове и сгт с районно подчинение |
---|---|---|---|---|---|---|
Краеви градски окръзи | ||||||
1. Комсомолск на Амур | 325 | 249 810 | гр. Комсомолск на Амур | 249 810 | 356 | |
2. Хабаровск | 386 | 616 242 | гр. Хабаровск | 616 242 | ||
Муниципални райони | ||||||
1. Амурски | 16 269 | 60 429 | гр. Амурск | 40 106 | 328 | Елбан |
2. Аяно-Майски | 167 229 | 1974 | с. Аян | 920 | 1447 | |
3. Бикински | 2483 | 22 331 | гр. Бикин | 15 928 | 231 | |
4. Ванински | 25 747 | 33 917 | сгт Ванино | 15 485 | 906 | Високогорни, Октябърски |
5. Верхнебурейнски | 63 561 | 25 082 | сгт Чегдомин | 12 170 | 652 | Нови Ургал |
6. Вяземски | 4318 | 21 090 | гр. Вяземски | 13 187 | 130 | |
7. Комсомолски | 25 167 | 27 745 | гр. Комсомолск на Амур | 356 | ||
11.им. Лазо | 31 786 | 41 432 | сгт Переяславка | 7621 | 68 | Мухен, Хор |
8. Нанайски | 27 644 | 16 135 | с. Троицкое | 4714 | 205 | |
9. Николаевски | 17 188 | 27 506 | гр. Николаевск на Амур | 19 135 | 977 | Лазарев, Многовершинни |
10. Охотски | 158 990 | 6634 | сгт Охотск | 3488 | 1677 | |
12.им. Полина Осипенко | 34 560 | 4561 | с. им. Полина Осипенко | 2034 | 1096 | |
13. Советско-Гавански | 15 534 | 39 363 | гр. Советская Гаван | 24 671 | 866 | Завети Илича, Лососина, Майски |
14. Солнечни | 31 085 | 30 447 | сгт Солнечни | 11 975 | 394 | Горни |
15. Тугуро-Чумикански | 96 069 | 1960 | с. Чумикан | 1091 | 1547 | |
16. Улчски | 39 128 | 15 761 | с. Богородское | 3374 | 757 | |
17. Хабаровски | 30 014 | 90 875 | гр. Хабаровск | Корфовски |
Селско стопанство
[редактиране | редактиране на кода]Отглеждат се пшеница, ечемик, овес, соя, картофи, зеленчуци, фуражни култури, плодове и горски плодове; едър рогат добитък, свине, овце, кози, птици.
Площ обработваема земя: | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
година | 1959 | 1990 | 1995 | 2000 | 2005 | 2010 | 2015 | |||||
хиляди хектара | 194[6] | 121,3[7] | 109,6 | 102,6[7] | 77,3[8] | 72,6 | 78,5[8] |
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ а б ((ru)) Оценка численности постоянного населения на 1 января 2016 года и в среднем за 2015 г.
- ↑ Самойлова Г.С., Горячко М.Д. и др. Хабаровски край (Хаба́ровский край) // Голяма руска енциклопедия (в 36 тома). 1 изд. Т. 33. Лудвиг Уланд - Хватцев, Михаил Ефимович [Уланд — Хватцев]. Москва, Издателство „Голяма руска енциклопедия“, 2017. ISBN 978-5-85270-370-5. с. 799. Посетен на 31 май 2019. (на руски) Архив на оригинала от 2019-05-24 в Wayback Machine. ((ru))
- ↑ а б в г д ((ru)) «Большая Советская Энциклопедия» – Хабаровски край
- ↑ а б в ((ru)) «Вода России» – Хабаровски край
- ↑ ((ru)) Официальный сайт Всероссийской переписи населения 2010 года.
- ↑ Основни показатели на земеделието в републиките, териториите и регионите // Селско стопанство СССР (Статистически сборник) [Сельское хозяйство СССР (Статистический сборник)]. Москва, Госстатиздат ЦСУ СССР, 1960. с. 667. Посетен на 25 май 2019. (на руски) Архив на оригинала от 2019-05-25 в Wayback Machine. ((ru))
- ↑ а б Госкомстат России. Растениевъдство. 14.1. Посевные площади всех сельскохозяйственных культур // Региони на Русия. Социально экономические показатели. Москва, Госкомстат России, 2002. ISBN 5-89476-108-5. с. 863. Посетен на 25 май 2019. (на руски) ((ru))
- ↑ а б Федерална служба за държавна статистика. Растениевъдство. 14.5. Посевные площади сельскохозяйственных культур // Региони на Русия. Социально экономические показатели. Москва, 2016. ISBN 978-5-89476-428-3. с. 1326. Посетен на 25 май 2019. (на руски) ((ru))
![]() ![]() |
Тази страница частично или изцяло представлява превод на страницата „Административно-территориальное деление Хабаровского края“ в Уикипедия на руски. Оригиналният текст, както и този превод, са защитени от Лиценза „Криейтив Комънс – Признание – Споделяне на споделеното“, а за съдържание, създадено преди юни 2009 година – от Лиценза за свободна документация на ГНУ. Прегледайте историята на редакциите на оригиналната страница, както и на преводната страница, за да видите списъка на съавторите.
ВАЖНО: Този шаблон се отнася единствено до авторските права върху съдържанието на статията. Добавянето му не отменя изискването да се посочват конкретни източници на твърденията, които да бъдат благонадеждни. |