Alvar Aalto
Alvar Aalto | |
---|---|
![]() Alvar Aalto (1960) | |
Narození | 3. února 1898 Kuortane |
Úmrtí | 11. května 1976 (ve věku 78 let) Helsinky, ![]() |
Příčina úmrtí | kardiovaskulární onemocnění |
Místo pohřbení | hřbitov Hietaniemi |
Bydliště | Villa Aalto |
Alma mater | Helsinská technická univerzita (1916–1921) Jyväskylän Lyseon lukio |
Povolání | architekt, designér a urbanista |
Ocenění | Commander of the Order of the Lion of Finland (1943) čestný královský průmyslový designér (1947) medaile prince Evžena (1954) Královská zlatá medaile (1957) Zlatá medaile AIA (1963) … více na Wikidatech |
Choť | Aino Aalto (1924–1949) Elissa Aalto (1952–1976) |
Podpis | ![]() |
Web | www |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Hugo Alvar Henrik Aalto (3. února 1898 Kuortane – 11. května 1976 Helsinky) byl finský architekt, urbanista a designér, představitel evropského modernismu 20. století. Navrhl více než 500 budov v 18 zemích světa, kterým vtiskl finskou identitu. V jeho díle se prolíná funkcionalismus s organickým designem inspirovaným přírodou. Mezi jeho díla patří například univerzita v městě Jyväskylä, Hala Finlandia v Helsinkách, Art museum v Aalborgu v Dánsku či kulturní dům v německém Wolfsburgu. Z oblasti užitého umění jsou nejznámější jeho vázy Savoy či nábytek a svítidla pro značku Artek, především stoličky Stool 60 z ohýbané překližky.
Život
[editovat | editovat zdroj]Studium a začátek kariéry
[editovat | editovat zdroj]Narodil se v malém městečku Kuortane v provincii Jižní Pohjanmaa. Byl nejstarším ze tří bratrů v běžné středostavovské rodině. Otec pracoval jako zeměměřič. Značnou část svého života prožil ve finském městečku Jyväskylä, kam se rodina přestěhovala, když mu bylo pět let. V roce 1916 odešel do Helsinek studovat architekturu na Technickou univerzitu.[1] Jeho studia byla přerušena finskou občanskou válkou, ve které bojoval. Absolvoval v roce 1921 a následující dva roky cestoval po Evropě. V roce 1923 si v Jyväskylä otevřel architektonickou kancelář. V roce 1924 se oženil s architektkou Aino Marsio, která se stala jeho spolupracovnicí a podporovatelkou. Tolerovala jeho bohémský život i občasné styky s jinými ženami.[2] Měli spolu dvě děti. Manželka zemřela na rakovinu v roce 1949.
Roku 1927 Aalto vyhrál soutěž na projekt rolnického domu a přestěhoval se do Turku, kde si otevřel kancelář spolu s architektem Erikem Bryggmanem. K sedmistému výročí města Turku spolu navrhli roku 1929 výstavní centrum Fair. V roce 1928 se při cestách do zahraničí seznámil s Le Corbusierem, Sigfriedem Giedionem, Fernandem Légerem a László Moholy-Nagyem, od nichž převzal nové myšlenky, které realizoval ve svých projektech. Jeho nejvýznamnějším návrhem z tohoto období je sanatorium v Paimiu.[1] Spolupracoval na něm se svou manželkou Aino Marsio, která měla velký podíl i na jeho příklonu k nábytkovému designu. Vyznačovali se snahou o holistický design, ve kterém se architektura budovy a vnitřní prostory – osvětlení, nábytek, textilie a venkovní prostory prolínají téměř hladce v jeden celek.[2][3]
Helsinki a USA
[editovat | editovat zdroj]V roce 1933 odešel do Helsinek.[4] V roce 1935 společně s přítelem, historikem umění Nilsem-Gustavem Hahlem a sběratelkou umění Marií Gullichsenovou založili firmu Artek. Byla zaměřena na výrobu a prodej cenově dostupného a zároveň umělecky dokonalého nábytku z finského dřeva, svítidel a textilií. [4] Na podzim 1936 se s rodinou přestěhoval do nového domu ve čtvrti Munkkiniemi, který vybudoval podle vlastního projektu. Pro manžele Gullichsenovy v letech 1937– 1939 navrhl Villu Mairea, jeden z nejvýznamnějších moderních soukromých domů. Pro značku Iittala navrhl v roce 1936 skleněnou vázu Savoy, která byla poprvé s úspěchem prezentována na veletrhu v Paříži v roce 1937. Design vycházející z okolní přírody se stal Aaltovou obchodní značkou.
V roce 1938 přijel do Spojených států, kde projektoval pavilon světové výstavy v New Yorku. V USA působil až do roku 1948 jako hostující profesor na Massachusettském technologickém institutu.[4] Během této doby absolvoval několik dlouhých cest do Finska. Po rusko-finské válce byl Aalto postaven do čela úřadu, který měl řídit obnovu poničených měst. K jeho hlavním úkolům patřila obnova válkou zcela zdevastovaného města Rovaniemi, ale také výstavba úplně nových měst, například Säynätsalo.[1] Byl v kontaktu s pokrokovými architekty v zahraničí a zúčastňoval se kongresů CIAM.
Poválečné období
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/21/Aalto_Muuratsalo_experimental_house.jpg/220px-Aalto_Muuratsalo_experimental_house.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Alvar_Aalto_%26_Elissa_Aalto_1956.jpg/220px-Alvar_Aalto_%26_Elissa_Aalto_1956.jpg)
V roce 1952 se oženil s architektkou Elsou Kaisou (Elissa) Mäkiniemi, která navrhovala interiéry pro jeho stavby. Jejich společným dílem se stal experimentální dům v Muuratsalo, letní rezidence s atelierem uprostřed přírody. Aalto se tam zabýval vývojem nových materiálů a experimenty se stavebními prvky. Výsledkem byla speciálně tvarovaná cihla, kterou použil pro stavbu Helsinského kulturního domu. [3]
Od 50. let 20. století se Aalto jako architekt prosadil i v zahraničí, podle jeho projektů vznikly stavby v Německu, Dánsku, na Islandu i ve Francii. Kromě velkých realizací navrhoval i soukromé domy, z nichž nejznámější je Maison Carrée v Bazoches-sur-Guyonne u Paříže. Postavil i šest kostelů, z nich největší a nejpropracovanější je luteránský kostel Tří křížů Vuokseniska v Imatře. Koncem padesátých let, kdy nastupovala nová vlna racionalismu, byl Aalto mladou generací architektů obviňován z elitářství. Tuto kritiku velmi těžce nesl a v roce 1958 se vzdal funkce předsedy asociace finských architektů, kterou vykonával 15 let.[3] Stáhl se z veřejného života a soustředil se na projektování výstavby center měst Seinäjoki a Rovaniemi. Jedním z jeho nejznámějších děl posledního období je kongresové centrum Finlandia v Helsinkách.
V letech 1963–1968 byl prezidentem Finské akademie věd.[1] Věnoval se i filozofii, sochařství a malířství. Spolu s manželkou Elissou hodně cestovali, pravidelně jezdili do Švýcarska a Itálie. Aalto byl velký milovník přírody, rád lyžoval a plaval.[3]
Alvar Aalto zemřel 11. května 1976 ve věku 78 let. Je pohřben na hřbitově Hietaniemi v Helsinkách. Elissa Aaltová, která vedla jeho kancelář až do roku 1994, sama dokončila několik jeho rozpracovaných projektů.
Památka
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c2/Alvar_Aalto_museum_2017.jpg/220px-Alvar_Aalto_museum_2017.jpg)
Jeho památku připomíná muzeum v Jyväskylä, pro které Aalto vyprojektoval dvě budovy v roce 1973. Veřejnosti přístupné jsou další budovy, v nichž Aalto žil a pracoval
- experimentální dům Muuratsalo, letní rezidence s atelierem a laboratoří
- Villa Aalto v Munkkiniemi, soukromý dům jeho rodiny z roku 1936
- Studio Aalto v Munkkiniemi, ateliér Aaltovy architektonické kanceláře navržený v letech 1955–1956
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Architektura
[editovat | editovat zdroj]Aaltův styl prošel během jeho kariéry celou řadou etap. Od severského klasicismu inspirovaného Gunnarem Asplundem přes funkcionalismus a evropský modernismus dospěl k integrované architektuře, stávající se součástí okolní krajiny a využívající kvalit přírodních materiálů (kámen, cihla, dřevo). V poválečném období pracoval na rozsáhlejších komplexech budov a urbanistických projektech až po období monumentální architektury. [5] Jedním z hlavních principů jeho tvorby bylo harmonické spojení architektury s okolním prostředím.
Věnoval se také urbanistickým projektům velkých stavebních celků (1940 projekt experimentálního města, 1943 plán nového centra v Oulu).[6]
Významné stavby
[editovat | editovat zdroj]- tuberkulózní sanatorium v Paimiu, 1929–1933
- městská knihovna ve Viipuri (Vyborg), 1933–1935
- Villa Mairea v Noormarkku, 1938–1939
- finský pavilon na světové výstavě v New Yorku, 1939
- radnice v Säynätsalu (od roku 1993 součást města Jyväskylä), 1949–1951
- dům kultury v Helsinkách, 1952–1960
- Kostel tří křížů (finsky: Kolme Ristiä), Vuoksenniska, Imatra, 1955
- Maison Carré, Bazoches-sur-Guyonne (v destinaci Paříž), Francie, 1956
- kulturní dům ve Wolfsburgu, Německo, 1958
- Helsinská technická univerzita v Espoo, 1949–1974
- Finlandia-talo (kongresové a kulturní centrum) v Helsinkách, 1962–1975
Galerie staveb
[editovat | editovat zdroj]-
sanatorium Paimio
-
knihovna ve Viipuri (Vyborg)
-
villa Mairea v Noormarkku
-
Finský pavilon na Expu 1939 v New Yorku
-
radnice v Säynätsalon
-
dům kultury v Helsinkách
-
kostel Tří křížů, Vuoksenniska
-
kulturní dům ve Wolfsburgu (Německo)
-
Technická universita v Espoo, Helsinky
-
Finlandia-Talo v Helsinkách
-
interiér hlavní haly Finlandia
Design
[editovat | editovat zdroj]Aalto navrhoval také interiéry pro své stavby. Společně se svou první manželkou Aino se rozhodli navrhnout převážnou část nábytku a svítidel pro sanatorium Paimio. Později založili firmu Artek (Art&Technology)), značku nábytku, pomocí kterého se snažili také rozšiřovat povědomí o moderní kultuře bydlení. Inspirovala ho hlavně příroda, používal dřevo, ať už březové, bukové nebo vrstvenou překližku. Experimentoval s ohýbanými překližkovými židlemi a stoličkami a vytvořil dnes již ikonické modely, používané po celém světě. Aalto jako první použil konzolový princip při výrobě židlí ze dřeva.[7] Kromě nábytku navrhoval i svítidla a vázy.
Nejznámější výrobky
[editovat | editovat zdroj]- křeslo Paimio (1931–32) – konzolová židle pro pacienty sanatoria v Paimiu je navržena z ohýbané překližky a vrstveného dřeva, aby pro pacienty sanatoria byla co nejpohodlnější a mohli lépe dýchat.
- stohovací stolička model 60 (1933) – jednoduchá stolička na třech ohnutých nohách (masivní bříza) a kulatém sedadle (březová překližka, linoleum). Nohy díky svému tvaru nesou název L-leg. Staly se charakteristickým rysem nábytku navrženého Alvarem Aaltem.
- křeslo Armchair 400 (1936) – zvané Tank má široký rám z ohýbaného dřeva a robustní čalouněné sedadlo. Následovaly další modely na obdobném principu.
- váza Savoy (1936) – z foukaného skla různých odstínů, jejíž podoba byla inspirována koženými kalhotami eskymáckých žen. Byla vyrobena pro soutěž pořádanou sklářskou továrnou Karhula-Iittala, která byla následující rok představena na mezinárodní výstavě v Paříži a poté byla použita k výzdobě hotelu Savoy v Helsinkách.
- závěsná lampa A110 Hand Grenade (1952) – označení získala díky typickému tvaru připomínajícímu ruční granát. Závěsná lampa je vytvořena z lakované oceli s perforovaným mosazným proužkem, který vytváří zajímavý efekt při průniku světla.
Galerie designu
[editovat | editovat zdroj]-
stohovací stoličky 60
-
křeslo Paimio
-
křeslo Armchair 400 – Tank
-
stůl a židle
-
servírovací stolek
-
skleněná souprava v Maison Louis Carré
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d Alvar Aalto. www.archiweb.cz [online]. 1997-01-01 [cit. 2018-05-24]. Dostupné online.
- ↑ a b MEDKOVÁ, Magadaléna. Měl slabost pro erotiku i moudrost lesa. Architekt Aalto okouzlil i Rockefellery. Aktuálně.cz [online]. Economia, 2021-09-10 [cit. 2023-04-27]. Dostupné online.
- ↑ a b c d Alvar Aallon elämä. Alvar Aalto Foundation | Alvar Aalto -säätiö [online]. [cit. 2023-04-29]. Dostupné online. (finsky)
- ↑ a b c ZAJÍČEK, Martin. Přemožitelé času sv. 14. Příprava vydání Milan Codr. Praha: Mezinárodní organizace novinářů, 1989. Kapitola Alvar Aalto, s. 100–104.
- ↑ ONDŘEJ, Hrabal. Alvar Aalto: Organický modernismus v architektuře a designu. , 2010 [cit. 2023-04-27]. . Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. . Dostupné online.
- ↑ Alvar Aalto | ARTMUSEUM.CZ. www.artmuseum.cz [online]. [cit. 2018-05-24]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2018-05-24.
- ↑ Alvar Aalto, finský architekt a designér. DesignVille [online]. [cit. 2023-04-29]. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- AALTO-ALANEN, Heikki. Aino+ Alvar Aalto. [s.l.]: Phaidon, 2023. 352 s. ISBN 9781838666071.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Galerie Alvar Aalto na Wikimedia Commons
Obrázky, zvuky či videa k tématu Alvar Aalto na Wikimedia Commons
Osoba Alvar Aalto ve Wikicitátech
- Alvar Aalto: architect.architecture.sk
- Příběh vázy Savoy od Alvara Aalta, 1936
- film Aalto:architektura emocí
- Finští architekti
- Finští designéři
- Modernističtí architekti
- Absolventi vysokých škol ve Finsku
- Narození v roce 1898
- Narození 3. února
- Úmrtí v roce 1976
- Úmrtí 11. května
- Úmrtí v Helsinkách
- Zemřelí na kardiovaskulární onemocnění
- Osobnosti na finských bankovkách
- Nositelé Čestného odznaku Za vědu a umění
- Držitelé čestných doktorátů Technické univerzity Vídeň
- Členové Americké akademie umění a věd