Дмитро Саймс
Дмитро Саймс (англ. Dimitri K. Simes; при народженні — Дмитро Костянтинович Сіміс; нар. 29 жовтня 1947 року, Москва, РРФСР, СРСР) — американський та російський політолог радянського походження, один з тих, хто активно просуває проросійську пропаганду в американському інформаційному просторі[3].
Дмитро Саймс | |
---|---|
рос. Дмитрий Саймс[1] | |
![]() | |
Народився | 29 жовтня 1947[2] (76 років) Москва, СРСР[2] |
Країна | ![]() ![]() |
Діяльність | видавець, телеведучий, політичний коментатор, лобіст, політичний активіст, політолог, науковець |
Alma mater | Історичний факультет МДУ і Факультет біології та ґрунтів Московського державного університетуd |
Знання мов | англійська і російська |
Заклад | Університет Джонса Гопкінса, Університет Каліфорнії (Берклі) і Колумбійський університет |
Мати | Камінська Діна Ісааківна |
Нагороди | |
IMDb | ID 11225400 |
Був призначений Річардом Ніксоном[4] на деякий час головою та головним виконавчим директором «Ніксоновського центру». Після звільнення заснував так званий Центру національних інтересів (Вашингтон, США) при його заснуванні 20 січня 1994[5]. Видавець і генеральний директор американського журналу The National Interest (Національний інтерес)[6].
Після 2022 знову в Росії - пропутінський та анти-американський телевізійний експерт-коментатор Центрального російського ТБ.
Біографія
ред.Дмитро Сіміс (Саймс) народився 29 жовтня 1947 року в Москві. Він був прийнятий у сім'ю радянського правознавця та правозахисника, співробітника радіо «Свобода» Костянтина Михайловича Сіміса (4 серпня 1919 — 14 грудня 2006[7]) та адвоката з України Діни Ісааківни Камінської (13 січня 1919 — 7 липня 2006)[8]. Сім'я була безпартійною та до радянської влади ставилася досить негативно. Дід по материнській лінії в 1930-і роки (аж до осені 1937 року) очолював один з найбільших радянських банків — «Промисловий банк СРСР», який у ті роки здійснював фінансування всього капітального будівництва в країні[9], у 1950-і роки називав радянську владу «зграєю». Батьки Дмитра постраждали[джерело?] від «боротьби з космополітизмом».
Після закінчення московської середньої школи Дмитро протягом року працював науково-технічним співробітником у Державному історичному музеї, потім вступив на денне відділення історичного факультету МДУ, звідки з другого курсу змушений був перейти на заочне відділення, після того, як вступив у небезпечну полеміку з викладачем історії КПРС щодо оцінки ленінських праць. Одночасно Дмитро Сіміс влаштувався на роботу до Фундаментальної бібліотеки суспільних наук Академії наук СРСР (нині — Інститут наукової інформації з суспільних наук Російської академії наук (ІНІОН РАН))[10].
Продовживши заочне навчання на історичному факультеті МДУ, зацікавившись антропологією, в 1966 вступив на денне відділення біолого-ґрунтового факультету МДУ[10].
Два рази був виключений із МДУ з політичних мотивів, на два тижні поміщався в московський слідчий ізолятор «Матроська тиша» за участь у демонстрації. Зокрема, у січні 1967 року був відрахований з денного відділення біолого-ґрунтового факультету за «антирадянські висловлювання» на молодіжному диспуті, присвяченому засудженню війни США у В'єтнамі[10]. Проте дисидентом Дмитро себе не вважає і ніколи ним бути не збирався, а намагався займатися своєю професією в рамках системи, що існувала в СРСР.
У 1967—1973 роках — науково-технічний, а потім молодший науковий співробітник Інституту світової економіки та міжнародних відносин (ІМЕМО), де був заступником секретаря комітету комсомолу та отримав премію за найкращий проект серед молодих учених[10].
У січні 1973 року, у віці двадцяти п'яти років, емігрував із дружиною до США[8].
Був прийнятий на роботу науковим співробітником до Центру стратегічних та міжнародних досліджень (Center for Strategic and International Studies)[11]. Керував Центром з російських та євроазіатських програм у Фонді Карнегі, був професором при Університеті Джонса Хопкінса, Колумбійському університеті та Каліфорнійському університеті в Берклі. У 1978 — директор відділу досліджень СРСР центру з вивчення стратегічних та міжнародних питань Джорджтаунського університету, одночасно — позаштатний кореспондент радіо радіо «Свобода» у Вашингтоні (працював під псевдонімом)[12].
Був неофіційним радником з питань зовнішньої політики екс-президента США Річарда Ніксона (1913—1994) в останні роки його життя.
Є головою і головним виконавчим директором Центру національних інтересів (Вашингтон, США; раніше — Ніксонівський центр) з дня його заснування 20 січня 1994 Річардом Ніксоном[5], а також видавцем і генеральним директором американського журналу «The National Interest» («Національний інтерес»)[6].
Бере участь як експерт у російських політичних телевізійних передачах та друкованих виданнях[13][14][15][16].
З 3 вересня 2018 року разом із В'ячеславом Никоновим веде суспільно-політичне ток-шоу «Велика гра» на «Першому каналі» російського телебачення[17].
Підтримує повномасштабну агресію Росії проти України, постійний учасник шоу на російських телеканалах.
Родина та власність
ред.Батьки Саймса: мати — Діна Ісааківна Камінська (1919—2006), юрист, адвокат, захищала відомих правозахисників Олександра Гінзбурга та Володимира Буковського на судових процесах у Москві. Після еміграції до США опублікувала мемуари «Записки адвоката» (1976). Батько Саймса, Костянтин Михайлович Сіміс (1919—2006), — автор книги USSR: the Corrupt Society; The Secret World of Soviet Capitalism (1982)[11].
Одружений. Дружина — Анастасія Рюрікова Саймс (Anastasia Ryurikov Simes), художниця, дочка Дмитра Рюрікова, політичного радника путінського режиму. Син Дмитро, добре говорить російською мовою.
До 2022 року проживали у США. Має маєток у селищі Хантлі (Huntly) під Вашингтоном та ділянку землі площею 53 га, який у 2021 оцінювався агенцією нерухомості Zillow в 1,6 млн.дол., а у 2024 оцінюється у 2,26 млн.дол. У 2017 Дмитро Саймс заробив 586.349 дол., при середній заробітній платні у місті Вашингтон 75 тис. дол./на рік.
Зв'язки з КДБ
ред.Відомий радянський правозахисник і дисидент Олександр Гінзбург, член Московської Гельсінської групи та політв'язень, стверджував, що Дмитро Сіміс завжди був проти дисидентів. Будучи керівником оперзагону свого інституту, він разом із КДБ брав участь у його першому арешті та обшуку ще у 1960 році.[18]
Розслідування ФБР
ред.13 серпня 2024 агенти ФБР, згідно до ордеру виданого судом, провели обшук у домі Саймса під Вашингтоном. За власними ствердженнями Саймса він не з'являвся в США с жовтня 2022.[19]
Бібліографія
ред.- Simes, Dimitri. After the collapse: Russia seeks its place as a great power. — Simon & Schuster, 1999. — 266 с. — ISBN 978-0684827162.
Примітки
ред.- ↑ https://www.spisok-putina.org/personas/sajms/
- ↑ а б Саймс
- ↑ https://www.spisok-putina.org/en/personas/simes/
- ↑ Dimitri K. Simes – Center for the National Interest. cftni.org. Архів оригіналу за 8 березня 2022. Процитовано 2 листопада 2021.
- ↑ а б Dimitri K. Simes. Russia, Eurasia, National Security Policy. [Архівовано 8 березня 2022 у Wayback Machine.](англ.) «Center for the National Interest» // cftni.org
- ↑ а б Dimitri K. Simes is president of The Center for the National Interest and publisher & CEO of The National Interest. [Архівовано 5 травня 2021 у Wayback Machine.](англ.) «The National Interest» (USA) // nationalinterest.org
- ↑ Скончался Константин Симис, давний сотрудник Радио Свобода. Радио Свобода (рос.). Архів оригіналу за 12 червня 2021. Процитовано 2 листопада 2021.
- ↑ а б Дина Каминская. Судьба адвоката. Радио Свобода (рос.). Архів оригіналу за 9 березня 2022. Процитовано 2 листопада 2021.
- ↑ Дина Каминская. Мемуары «Записки адвоката» (Benson, Khronika Press, 1984). [Архівовано 29 березня 2017 у Wayback Machine.] Официальный сайт Московского центра непрерывного математического образования (МЦНМО) (библиотека Виталия Арнольда) // mccme.ru
- ↑ а б в г Черкасов П. П. «ИМЭМО. Портрет на фоне эпохи». — М.: «Весь мир», 2004. — ISBN 5-7777-0279-1. — С. 377—381.
- ↑ а б Иванян Э. А. Энциклопедия российско-американских отношений. XVIII-XX века. — Москва : Международные отношения, 2001. — 696 с. — ISBN 5-7133-1045-0.
- ↑ Н. Н. Яковлев. ЦРУ против СССР. М.: Правда, 1985. С.244, С.247
- ↑ ВИДЕО. Дмитрий Саймс. Все передачи с участием американского политолога.[недоступне посилання] Официальный сайт телеканала «Россия-1» // russia.tv
- ↑ ВИДЕО. Все выпуски ток-шоу «Право знать!» с участием американского политолога Дмитрия Саймса. Официальный сайт телеканала «ТВ Центр» // tvc.ru
- ↑ Авторы. Дмитрий Саймс, американский политолог. Статьи. [Архівовано 9 березня 2022 у Wayback Machine.] Газета «Известия» // iz.ru
- ↑ Дмитрий Саймс, американский политолог. Экспертные мнения (2012 год). [Архівовано 26 жовтня 2018 у Wayback Machine.] Журнал «Эксперт» // expert.ru
- ↑ Анонс. Общественно-политическое ток-шоу «Большая игра». Ведущие — Вячеслав Никонов и Дмитрий Саймс. Премьера — 3 сентября 2018 года. — Вячеслав Никонов: «Это программа о самом главном — о вашей судьбе и вашем будущем». [Архівовано 10 жовтня 2021 у Wayback Machine.] Официальный сайт «Первого канала» (Россия) // 1tv.ru (28 августа 2018 года)
- ↑ Бі-бі-сі: Волхв с кремлевских высот. 18.08.2024
- ↑ Голос Америки: Обыск ФБР в доме Дмитрия Саймса: что об этом известно?