Макс фон Лауе
Макс фон Ла́уе (нім. Max Theodor Felix von Laue; 9 жовтня 1879 — 24 квітня 1960) — німецький фізик, який отримав Нобелівську премію з фізики в 1914 році за відкриття дифракції рентгенівських променів на кристалах. На додаток до своїх наукових зусиль з внеску в оптику, кристалографію, квантову теорію, надпровідність та теорію відносності, він мав ряд адміністративних посад, які розвивали та керували німецькими науковими дослідженнями та розробками протягом чотирьох десятиліть. Він був сильним противником нацизму, він грав важливу роль у відновленні та організації німецької науки після Другої світової війни.
Лауе народився в Пфафендорфі, нині частина Кобленца, Німеччина, у Хуліуса Лауе та Мінна Церреннер. У 1898 році, пройшовши Абітур у Страсбурзі, він розпочав свій обов'язковий рік військової служби, після чого в 1899 році він почав вивчати математику, фізику та хімію в Страсбурзькому університеті, Геттінгенському університеті та Університеті Людвіга Максиміліана (ЛМУ). У Геттінгені на нього сильно вплинули фізики Волдемар Войгт і Макс Авраам та математик Девід Гільберт. Пройшовши лише один семестр у Мюнхені, він пішов до Берлінського університету імені Фрідріха-Вільгельмса в 1902 році. Там він навчався у Макса Планка, який народив революцію квантової теорії 14 грудня 1900 року, коли він випустив свою відому працю перед Deutsche Physikalische Gesellschaft.[10][11] У Берліні Лауе відвідував лекції Отто Люммера про теплове випромінювання та інтерференційну спектроскопію, вплив яких можна побачити в дисертації Лауе на явища інтерференції в плоскопаралельних плитах, за які він отримав докторську ступінь у 1903 р. Після цього Лауе провів 1903 по 1905 рік у Геттінгені. Лауе закінчив свою габілітацію в 1906 р. Під Арнольдом Соммерфельдом в ЛМУ.
У 1906 році Лауе став приватдоцентом у Берліні і помічником Планка. Він також вперше зустрів Альберта Ейнштейна; вони стали друзями, і Лауе продовжував сприяти прийняттю та розвитку теорії відносності Ейнштейна. Лауе продовжував працювати помічником Планка до 1909 р. У Берліні він працював над застосуванням ентропії до радіаційних полів і над термодинамічним значенням когерентності світлових хвиль.
З 1909 по 1912 рр. Лауе був приватдоцентом в Інституті теоретичної фізики при Арнольді Соммерфельді при ЛМУ. Під час різдвяних свят у 1911 році та в січні 1912 року Пол Пітер Евальд закінчував написання докторської дисертації під Соммерфельдом. Саме на прогулянці «Енглішер Гартен» у Мюнхені в січні Евалд розповів Лау про свою тему дисертації. Довжини хвиль, що стосуються Евальда, були у видимій області спектру і, отже, набагато більше, ніж відстань між резонаторами в кристалічній моделі Евальда. Лоу здався розгубленим і хотів знати, який буде ефект, якщо врахувати набагато менші довжини хвиль. У червні Соммерфельд повідомив Physikalische Gesellschaft Göttingen про успішну дифракцію рентгенівських променів Лауе, Пола Ноппінга та Вальтера Фрідріха в ЛМУ, за що Лауе отримав Нобелівську премію з фізики в 1914 році. Перебуваючи в Мюнхені, він написав перший том своєї книги про відносність за період 1910—1911 рр.
У 1912 році Лауе був призваний до Цюріхського університету як екстраординарний професор фізики. У 1913 році його батька підняли до лав спадкової знаті; Тоді Лау став «Макс фон Лауе». У 1914 р. В Берлінському університеті була створена нова кафедра теоретичної фізики. Лоу запропонували позицію, але її відхилили, і вона була запропонована Максу Борну. Але Борн був в армії до закінчення І світової війни, і до того, як обійняв крісло, Лауе передумав і прийняв посаду.
З 1914 по 1919 рр. Лауе перебував у Франкфуртському університеті як професор теоретичної фізики. З 1916 р. Він займався розробкою вакуумних труб в університеті Вюрцбурга для використання у військовій телефонії та бездротовій комунікації.[12]
У 1919 році Лауе був призваний до Берлінського університету на посаду професора теоретичної фізики, посаду, яку він обіймав до 1943 року, коли він був оголошений емеритусом, за його згодою і за рік до обов'язкового пенсійного віку. В університеті в 1919 році іншими відомими були Вальтер Нернст, Фріц Хабер та Джеймс Франк. Лауе, як один із організаторів щотижневого берлінського фізичного колоквіуму, як правило, сидів у першому ряду з Нернстом та Ейнштейном, які приїхали з Інституту Кайзера-Вільгельма- в Берлін-Далем, де він був директором. Серед визначних студентів університету Лауе були Лео Сілард, Фріц Лондон, Макс Колер та Ерна Вебер. У 1921 р. Він опублікував другий том своєї книги про відносність.[13]
Коли нацистська Німеччина вторглась у Данію у Другій світовій війні, угорський хімік Джордж де Хевесі «розчинив» золоті медалі Нобелівської премії Лауе та Джеймса Франка в царській воді, щоб не допустити потрапляння їх до рук нацистів. У той час вивезення золота з країни було незаконним, і якби було виявлено, що Лауе зробив це, він міг би зіткнутися з переслідуванням у Німеччині. Гевесі поклав отриманий розчин на полицю в своїй лабораторії в Інституті Нільса Бора. Після війни він повернувся, і осадив золото з кислоти. Потім Нобелівське товариство відлило золоті медалі, використовуючи оригінальне золото[14].
- ↑ а б в Deutsche Nationalbibliothek Record #118570129 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ а б www.accademiadellescienze.it
- ↑ Find a Grave — 1996.
- ↑ а б в г Czech National Authority Database
- ↑ а б в г Математичний генеалогічний проєкт — 1997.
- ↑ http://www.pas.va/content/accademia/en/academicians/deceased/von_laue.html
- ↑ NNDB — 2002.
- ↑ B.L. van der Waerden. Sources of Quantum Mechanics.
- ↑ Wayback Machine (PDF). web.archive.org. 7 серпня 2015. Архів оригіналу (PDF) за 7 серпня 2015. Процитовано 19 червня 2020.
- ↑ Max von Laue - The Mathematics Genealogy Project. www.genealogy.math.ndsu.nodak.edu. Архів оригіналу за 7 липня 2020. Процитовано 19 червня 2020.
- ↑ Lanouette, William; Silard, Bela A. (1992). Genius in the shadows : a biography of Leo Szilard : the man behind the bomb. New York : C. Scribner's Sons ; Toronto : Maxwell Macmillan Canada ; New York : Maxwell Macmillan International.
- ↑ Hevesy, Georg von (1962). Adventures in radioisotope research;. New York, Pergamon Press.
- ↑ Lutz D. Schmadel. Dictionary of Minor Planet Names. — 5-th Edition. — Berlin, Heidelberg : Springer-Verlag, 2003. — 992 (XVI) с. — ISBN 3-540-00238-3.
- Біографія Макса фон Лауе [Архівовано 16 жовтня 2008 у Wayback Machine.] — Deutsches Historisches Museum Berlin
![]() |
Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
- Народились 9 жовтня
- Народились 1879
- Уродженці Кобленца
- Померли 24 квітня
- Померли 1960
- Померли в Західному Берліні
- Поховані на Геттінгенському міському цвинтарі
- Науковці Мюнхенського університету
- Науковці Берлінського університету
- Науковці Франкфуртського університету
- Науковці Цюрихського університету
- Члени Лондонського королівського товариства
- Члени Прусської академії наук
- Члени Академії наук НДР
- Члени Папської академії наук
- Члени АН СРСР
- Члени Шведської королівської академії наук
- Члени Американської академії мистецтв і наук
- Члени Леопольдини
- Члени Американського фізичного товариства
- Члени Баварської академії наук
- Члени і члени-кореспонденти Національної академії наук США
- Кавалери ордена «Pour le Mérite»
- Нагороджені Великим офіцерським хрестом ордена За заслуги перед ФРН
- Кавалери ордена Pour le Mérite (цивільний клас)
- Лауреати Нобелівської премії з фізики
- Нагороджені медаллю Макса Планка
- Нагороджені медаллю Гельмгольца
- Нагороджені медаллю Маттеуччі
- Іноземні члени Лондонського королівського товариства
- Німецькі фізики
- Науковці, на честь яких названо астероїд
- Випускники Страсбурзького університету
- Випускники Геттінгенського університету
- Випускники Мюнхенського університету
- Випускники Берлінського університету
- Іноземні члени АН СРСР
- Кавалери Великого Хреста ордена За заслуги перед ФРН
- Президенти Німецького фізичного товариства
- Люди, на честь яких названо кратер на Місяці