Саймон Каллоу
Саймон Каллоу | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Ім'я при народженні | англ. Simon Phillip Hugh Callow | |||
Народився | 15 червня 1949[1][2][…] (75 років) або 13 червня 1949[4] (75 років) Streathamd, Ламбет, Великий Лондон, Лондон[d], Англія, Велика Британія | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | актор, характерний актор, актор театру, кіноактор, режисер, письменник, кінорежисер, сценарист, театральний режисер, телеактор | |||
Alma mater | Королівський університет Белфаста, The London Oratory Schoold і Драматичний центр Лондонаd | |||
Роки діяльності | 1973 — тепер. час | |||
IMDb | nm0001003 | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
![]() | ||||
Саймон Філіп Г'ю Каллоу (англ. Simon Callow, 15 червня 1949, Стрітхем, Лондон, Велика Британія) — британський актор, режисер, оповідач і письменник. Він був двічі номінований на премію BAFTA за найкращу чоловічу роль другого плану за ролі у фільмах «Кімната з краєвидом» (1985) та «Чотири весілля та одні похорони» (1994). Він також грав у фільмах «Амадей» (1984), «Ейс Вентура: Коли кличе природа» (1995), «Закоханий Шекспір» (1998) та «Вікторія та Абдул» (2017). Серед його телевізійних робіт — «Шанс на мільйон» (1984) і «Чужинець» (2014).
Каллоу народився 15 червня 1949 року в Стрітхемі, південний Лондон, у сім’ї секретарки Івонн Мері (уроджена Гіз) та бізнесмена Ніла Френсіса Каллоу. Його батько мав французьке походження, а мати мала датське та німецьке походження. Він був вихований як римо-католик. Каллоу був студентом Лондонської ораторської школи в західному Бромптоні, а потім ненадовго навчався в Королівському університеті Белфаста в Північній Ірландії, де він брав активну участь у визвольному русі геїв. Через рік він залишив диплом, щоб пройти трирічний курс акторської майстерності в Драматичному центрі Лондона .
Занурення Каллоу в театр почалося після того, як він написав листа від шанувальників серу Лоуренсу Олів’є, художньому керівнику Національного театру, і отримав відповідь із пропозицією приєднатися до їхніх касових співробітників. Спостерігаючи за репетиціями акторів, він зрозумів, що хоче грати.
Каллоу дебютував на сцені в 1973 році, з'явившись у виставі «Три маєтки» в театрі Assembly Rooms в Единбурзі. На початку 1970-х років він приєднався до театральної трупи Gay Sweatshop і зіграв у фільмі Мартіна Шермана, який отримав визнання критиків «Проходячи мимо». У 1977 році він зіграв різні ролі в постановці Joint Stock Theatre Company «Epsom Downs», а в 1979 році він знявся в «Душі білої мурахи» Сну Вілсона в Сохо Полі.
Каллоу з'явився в ролі Верлена в «Повному затемненні» (1982), лорда Фоппінгтона в «Рецидиві» (1983) і головній ролі у «Фаусті» (1988) у Lyric Hammersmith, де він також зняв «Пекельну машину» (з дамою Меггі Сміт ) у 1986 році. У 1985 році він зіграв Моліну в «Поцілунку жінки-павука» в лондонському театрі Буша. Він зіграв Моцарта в прем'єрі «Амадея» Пітера Шаффера в Національному театрі (1979), а також з'явився в оригінальній радіопрограмі BBC 1983 року. Пізніше він писав, що «досить рано відкрив для себе Моцарта: опери, симфонії, концерти, духові серенади — усе це було значною частиною мого музичного пейзажу, коли мене попросили зіграти партію композитора в «Амадеї» Пітера Шаффера; можливо, це була одна з причин, чому я отримав роботу». Він виступав у Національному театрі в ролі Орландо в «Як вам це подобається» (1979) і Фульганціо в «Житті Галілея» (1980).
Каллоу з'явився разом із Саїдом Джаффрі в британському телевізійному драматичному серіалі 1994 року «Маленькі Наполеони», граючи інтриганського консервативного радника в місцевому уряді. У 1996 році Келлоу зняв три музичні п’єси «Кантабіле» («Поїздка на роботу» , «Помста офіціанта» , «Ріцеркаре № 4»), написаних його другом Стівеном Олівером. Ricercare № 4 був замовлений Каллоу спеціально для Cantabile. Він озвучив хитрого і зрадливого Вольфганга в Shoebox Zoo. У 2004 році він з'явився в епізоді Comic Relief Little Britainна благодійність. У 2006 році він написав матеріал для програми BBC1 This Week , в якому нарікав на відсутність персонажів у сучасній політиці. Він грав роль графа Фоско, лиходія з роману Вілкі Коллінза «Жінка в білому», у фільмі (1997) і на сцені (2005, у мюзиклі Ендрю Ллойда Веббера у Вест-Енді).
Саймон Каллоу | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Каллоу в 2009 році | ||||
Ім'я при народженні | англ. Simon Phillip Hugh Callow | |||
Інші імена | англ. Simon Callow | |||
Народився | 15 червня, 1949 (73 роки) Стрітхем, Лондон, Англія | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | актор, характерний актор, актор театру, кіноактор, режисер, письменник, кінорежисер, сценарист, театральний режисер, телеактор | |||
Alma mater | Королівський університет Белфаста, The London Oratory Schoold і Драматичний центр Лондонаd | |||
Роки діяльності | 1973-дотепер | |||
Чоловік | Себастьян Фокс(2016-) | |||
Провідні ролі | Арман Дюкен | |||
IMDb | nm0001003 | |||
Нагороди та премії | ||||
Двічі номінований на премію BAFTA за найкращу чоловічу роль другого плану | ||||
| ||||
![]() | ||||
У 2016 році Каллоу зіграв головну роль у трисерійній оригінальній комедії «Бунтар».
У 2022 році він приєднався до акторського складу британського відродження фільму Коула Портера «Все буває», замінивши Гері Вілмота в ролі Еліші Вітні. Виробництво завершить тур у Великій Британії, перш ніж завершити показом у Barbican Center. З 11 липня по 3 серпня 2008 року Каллоу з'явився на Стратфордському Шекспірівському фестивалі в Канаді у виставі There Reigns Love, виконанні сонетів Вільяма Шекспіра. Того ж року він з’явився на Единбурзькому фестивалі, виконавши «Доктора Меріґолд» і «Містер Чопс» Чарльза Діккенса в адаптації та постановці Патріка Гарленда; повторюючи їх з грудня 2009 року по січень 2010 року в Riverside Studios і в турі в 2011 році.
У лютому 2008 року він зіграв психіатра в постановці «Equus» Пітера Шаффера, яку поставив Чичестерський фестивальний театр.
У період з березня по серпень 2009 року він грав Поццо в постановці Шона Матіаса «В очікуванні Ґодо» Семюеля Беккета з Ієном Маккелленом у ролі Естрагона, Патріком Стюартом у ролі Володимира та Рональдом Пікапом у ролі Лакі. Постановка гастролювала Британією перед показом у Королівському театрі Хеймаркет у Лондоні.
З червня по листопад 2010 року він брав участь у національному турі нової п’єси одного актора «Шекспір: Людина зі Стратфорда», написаної Джонатаном Бейтом, режисером Томом Кернсом і постановкою театральної групи Ambassador. П’єса була перейменована під назву «Бути Шекспіром» у зв’язку з її дебютом у Вест-Енді на Trafalgar Studios, де відбулася її прем’єра 15 червня 2011 року. Її було відновлено в тому ж театрі в березні 2012 року, перед показом у Нью-Йорку та Чикаго. У березні 2014 року він повернувся до Вест-Енду, цього разу в театрі Гарольда Пінтера.
У жовтні 2014 року Келлоу з'явився в комедійному скетчі, створеному для Channel 4 The Feeling Nuts Comedy Night, щоб привернути увагу до раку яєчок. Того ж року він зіграв повторювану роль вигаданого герцога Сандрінгемського в телевізійному серіалі Starz «Чужинець».
Він вперше знявся в кіно в 1984 році в ролі Шиканедера в фільмі «Амадей». Наступного року він з'явився в ролі преподобного містера Біба у фільмі «Кімната з краєвидом» . Його перша телевізійна роль була в епізоді Carry On Laughing «Orgy and Bess» у 1975 році, але її вирізали з остаточної версії. Він знявся в кількох серіалах ситуаційної комедії Channel 4 «Шанс на мільйон» у ролі Тома Ченса, ексцентричної особистості, з якою регулярно траплялися випадковості. Подібні ролі та роль у фільмі «Чотири весілля та одні похорони» принесли йому широку аудиторію. Каллоу зіграв Плінія Старшого в дитячому драматичному серіалі CBBC 2007 року. Римські таємниці в епізоді «Таємниці Везувію». Він зіграв Армана Дюкена у міні-серіалі «Соколине око» на Disney+.
Келлоу також режисерував п’єси та писав: його «Бути актором» (1984) був критикою театру, де домінували режисери, на додаток до автобіографічних розділів, що стосувалися його ранньої кар’єри актора. У 1992 році він поставив п'єсу «Тіні» Шармана Макдональда та мюзикл «Моя прекрасна леді» з костюмами, розробленими Джаспером Конраном. У 1995 році він поставив сценічну версію класичного французького фільму Les Enfants du Paradis для Королівської Шекспірівської компанії.
Серед оперних постановок, здійснених Каллоу, — «Così fan tutte» у Люцерні, Die Fledermaus для шотландської опери в 1988 році, Il tritico для Broomhill Trust, Кент у серпні 1995 року, «Консул» Менотті в Holland Park Opera, Лондон у 1999 та Le roi malgré lui Шабріє в Grange Park Opera у 2003. Він також режисерував Кармен Джонс у Old Vic, Лондон у 1991, з Вільгельменією Фернандес у головній ролі.
Однією з найвідоміших книг Келлоу є «Любов куди вона падає», аналіз його 11-річних стосунків із Пеггі Рамзі (1908–1991), видатним британським театральним агентом у 1960-1980-х роках. Він також багато писав про Чарльза Діккенса, якого він грав кілька разів: у моноспектаклі «Таємниця Чарльза Діккенса» Пітера Екройда; у фільмах Ганс Крістіан Андерсен: Моє життя як казка та Різдвяна пісня: Фільм ;і кілька разів на телебаченні, включаючи «Аудиєнцію з Чарльзом Діккенсом» (BBC, 1996) і «The Unquiet Dead», епізод 2005 року на BBC науково-фантастичний серіал Доктор Хто. Він повернувся до «Доктора Хто» у фіналі сезону 2011 року, знову взявши на себе роль Діккенса.
У грудні 2004 року він був ведучим різдвяного шоу London Gay Men's Chorus ,Make the Yuletide Gay у Barbican Center у Лондоні. Зараз він є одним із меценатів Лондонської студії Михайла Чехова. У липні 2006 року Лондонська ораторська школа Schola оголосила Каллоу одним із своїх нових патронів. У листопаді 2007 року він погрожував піти у відставку через суперечки навколо Terrence Higgins Trust (благодійна організація боротьби зі СНІДом, патроном якої також є Каллоу). Іншими покровителями католицького хору є принцеса Майкл Кентська та провідний шотландський композитор Джеймс Макміллан . Він повторив свою роль Вольфганга в Shoebox Zooа також озвучив дикого й прагнучого до дії Мисливця.
Келлоу написав біографії Оскара Уайльда, Чарльза Лоутона, Орсона Уеллса та Річарда Вагнера . Він також написав антологію уривків Шекспіра «Шекспір про кохання» та брав участь у серії «Актори про Шекспіра» Кембриджа .
Відданий класичній музиці, він публікував статті в Gramophone.
Келлоу був читачем The Twits and The Witches в колекції аудіокниг Puffin Roald Dahl ( ISBN 978-0-140-92255-4 ) і створив аудіоверсії кількох скорочених книг П. Г. Вудхауса, які включають, серед іншого, вигадані персонаж Дживс . Серед них « Дуже добре», «Дживс» і «Тітки не джентльмени». Каллоу є читачем видання аудіокниги Вільяма Е. Уоллеса «Мікеланджело, Божий архітектор», опублікованого Princeton University Press. Каллоу розповідав аудіокнигу Роберта Феглза 2006 переклад "Енеїди" Вергілія. У листопаді 2009 року лейбл Hyperion Records випустив «Mini Stories» — запис гуртом Caput Ensemble, у якому Хафліді Халлгрімссон створив сюрреалістичну поезію Даниїла Хармса, за участю Каллоу як оповідача.
У 2007 році журнал The Independent зайняв 28 місце в списку найвпливовіших чоловіків і жінок Великобританії. У 1999 році він був призначений командором ордена Британської імперії (CBE) за заслуги в акторській діяльності. Він був одним із перших акторів, які публічно оголосили про свою гомосексуальність, зробивши це у своїй книзі «Бути актором» 1984 року.
Він одружився з Себастьяном Фоксом у червні 2016 року.
В інтерв'ю Каллоу заявив:
Я насправді не активіст, хоча я знаю, що є деякі політичні дії, які можна зробити, які справді змінюють ситуацію, і я вважаю, що моє відкриття як гея було, мабуть, однією з найцінніших речей, які я зробив у своєму житті. Я не думаю, що жоден актор робив це добровільно, і я думаю, що це допомогло змінити культуру.
У серпні 2014 року Келлоу був одним із 200 громадських діячів, які підписали лист до The Guardian, у якому висловили надію, що Шотландія проголосує за те, щоб залишитися частиною Сполученого Королівства на вересневому референдумі з цього питання.
Рік | Назва | Роль | Примітки |
---|---|---|---|
1984 рік | Амадей | Емануель Шиканедер / Папаген | У прем'єрній постановці Каллоу виконав роль Моцарта |
1985 рік | Добрий батько | Марк Варда | |
1985 рік | Кімната з краєвидом | Преподобний містер Бібі | Номінація – Кінопремія BAFTA за найкращу чоловічу роль другого плану |
1987 рік | Моріс | Містер Дюсі | |
1988 рік | Маніфест | Начальник поліції Хант | |
1990 рік | Листівки з Краю | Саймон Асквіт | |
1990 рік | Містер і місіс Брідж | Доктор Алекс Зауер | |
1991 рік | Балада про сумне кафе | Номінований режисер – Золотий Берлінський Ведмідь | |
1992 рік | Говард Енд | Викладач музики та змісту | Камео |
1992 рік | М'який верх з жорстким плечем | Едді Чердовскі | |
1994 рік | Чотири весілля і один похорон | Гарет | Номінація – Кінопремія BAFTA за найкращу чоловічу роль другого плану |
1994 рік | Вуличний боєць | Офіційний АН | |
1995 рік | Англія, моя Англія | Карл II | |
1995 рік | Перемога | Zangiacomo | |
1995 рік | Джефферсона в Парижі | Річард Косвей | |
1995 рік | Ейс Вентура: Коли кличе природа | Вінсент Кедбі | Головний антагоніст |
1996 рік | Джеймс і гігантський персик | Містер Коник | Голос |
1998 рік | Червона туніка | Капітан Ферфакс | |
1998 рік | Спальні та коридори | Кіт | |
1998 рік | Закоханий Шекспір | Сер Едмунд Тінлі | Премія Гільдії кіноакторів за найкращу роль акторів у фільмі |
1999 рік | Навколо світу за 80 днів | Філес Фогг | Голос |
1999 рік | Сміття | ||
1999 рік | Ноттінг Хілл | Самого себе | незазначена роль у фільмі |
2001 рік | Нічия земля | Полковник М'який | |
2001 рік | Різдвяна пісня: фільм | Ебенізер Скрудж | |
2002 рік | Громові штани | Сер Джон Осгуд | |
2002 рік | Merci Docteur Rey | Боб | |
2003 рік | Яскраві молоді речі | Король Анатолії | |
2004 рік | Георгій і Дракон | Король Едгар | |
2004 рік | Привид Опери | Андре | |
2005 рік | Ганчіркова казка | Товстун Рурк | |
2005 рік | Цивілізація Максвелла Брайта | Містер Врот | |
2005 рік | Боб дворецький | Містер Батлер | |
2006 рік | Сабіна | Євген Блейлер | |
2007 рік | Хімічне весілля | Професор Хаддо / Алістер Кроулі | |
2007 рік | Арн - тамплієр | Батько Генрі | |
2011 рік | Без звичайних дрібниць | Гай Візерспун | |
2012 рік | Діяння Годфруа | Годфрі | |
2014 рік | Чарівник: Дивовижне життя та творчість Орсона Уеллса | Себе | |
2016 рік | Золоті роки | Ройстон | |
2016 рік | Будинок віце-короля | Сиріл Редкліфф | |
2016 рік | Mindhorn | Себе | Камео |
2017 рік | Хемпстед | Суддя | |
2017 рік | Вікторія і Абдул | Джакомо Пуччіні | |
2017 рік | Людина, яка винайшла Різдво | Джон Ліч | |
2018 рік | Блакитна Ігуана | Дядько Мартін | |
2025 | Вічне повернення | Малкольм |
Рік | Назва | Роль | Примітки |
---|---|---|---|
1975 рік | Приєднайтеся! | Воллі | |
1976 рік | Суїні | Детектив сержант | |
1981 рік | Людина долі | Наполеон | |
1981 рік | Монолог WHAuden | WHAuden | |
1984 рік | Шанс на мільйон | Том Ченс | |
1985 рік | Честь, прибуток і задоволення | Гендель | Телевізійний фільм |
1986 рік | Мертва голова | Хьюго Сільвер | |
1986 рік | Девід Копперфілд | Містер Мікобер | |
1987 рік | Інспектор Морзе | Теодор Кемп | Серія: «Язик Росомахи» |
1990 рік | Old flames | Натаніель Куас | |
1993 рік | Фатальна жінка | Вікарій Ронні | |
1994 рік | Маленькі Наполеони | Едвард Фезерс | |
1996 рік | Аудиєнція з Чарльзом Діккенсом | Чарльз Діккенс | |
1995 рік | Тайний проїзд | Майор Оуенс | |
1997 рік | Жінка в білому | Граф Фоско | |
1998 рік | Випробування та відплата II | Руперт Холлідей | |
2000 рік | Таємниця Чарльза Діккенса | Чарльз Діккенс | Телевізійний фільм |
2001 рік | Не їжте сусідів | Лисиця та ведмідь | |
2002 рік | NOVA: Битва Галілея за небеса | Галілей | Документальний фільм |
2003 рік | Ангели в Америці | Попередній предок Уолтера 2 | міні-серіал |
2004 рік | Зоопарк взуттєвої коробки | Кінь мисливець на вовка Вольфганг | Серіал, 12 серій |
2004 рік | Агата Крісті Марпл | Полковник Теренс Мелчетт | Епізод: «Тіло в бібліотеці» |
2005 рік | Рим | Публій Сервілій | Епізод: "Егерія" |
2005,2011 | Лікар,який | Чарльз Діккенс | Епізоди: «The Unquiet Dead», «The Wedding of River Song» |
2006 рік | Вбивства в Мідсомері | Доктор Річард Веллоу | Епізод: «Мертві листи» |
2006 рік | Класичні напрямки | Оповідач | |
2007 рік | Римські таємниці | Пліній Старший | Епізоди: «Таємниці Везувію» |
2007 рік | Компанія | Елігу | |
2007 рік | Як гей-секс змінив світ | він сам | |
2007 рік | Трик або задоволення | себе | 1 епізод |
2008 рік | Містер Чоловіче шоу | Оповідач | |
2009 рік | Льюїс | Вернон Окс | Епізод: "Counter Culture Blues" |
2009 рік | Пригоди Сари Джейн | Дерево Блатерін | Озвучений
епізод: "Подарунок" |
2011 рік | Це Джинсі | Трекер | Епізод: "Іменний черв'як" |
2011 рік | Popstar до Operastar | себе | |
2011 рік | Школа мрії Джеймі | себе | |
2013 рік | Пуаро Агати Крісті | Доктор Генріх Лутц | Епізод: "Подвиги Геркулеса" |
2014-2016 роки | Іноземець | Герцог Сандрінгемський | 5 серій в 1 і 2 сезонах |
2014 рік | Плебс | Віктор | Епізод: "Кандидат" |
2014 рік | Вечір комедійного почуття | себе | |
2015 рік | Суботній вечір Ant & Dec на винос | Гість у шоу "Кінець шоу" | 12 сезон, 2 серія |
2016 рік | Галавант | Едвін Чудовий | Епізод: "Найкращий у світі поцілунок" |
2016 року | Повстанець | Генрі Палмер | Головний персонаж |
2016 рік | Життя року з Браяном Перном | Беннет Сент-Джон | 3 сезон, 3 серія |
2017 рік | Георг ІІІ: Геній божевільного короля | Георг ІІІ | Голос; Документальний фільм BBC про Георга ІІІ |
2017 рік | Вбивства в Мідсомері | Вернон де Гартог | Епізод: "Прокляття дев'ятого " |
2018 рік | Смерть у раю | Ларрі Саут | 7 сезон, 3 серія |
2018 рік | Колядка | Оповідач/Актор | ВВС4 |
2018 рік | Мертва кімната | Обрі Джадд | ВВС4 |
2021 рік | Соколине око | Арман Дюкен ІІІ | Епізод: "Ніколи не зустрічай своїх героїв" |
2021-2023 роки | Відьмак | Кодрінгер | 2 епізоди |
2022 рік | Всередині №9 | Дік | Сезон 8, серія 1 "Кістки святого Миколая" |
2023 рік | Прибиральник | Пан Абахассін | Епізод: "Клоун" |
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #119400057 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ SNAC — 2010.
- ↑ Internet Broadway Database — 2000.
- ↑ Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
https://en.wikipedia.org/wiki/Simon_Callow