What do you think?
Rate this book
430 pages, Paperback
First published January 7, 2015
“-No sabíamos que íbamos a cagarla hasta ese punto, ¿verdad?Vernon Subutex bien podría ser el nombre de una anfetamina, estimula el sistema nervioso y crea adicción. Si lo que quiere es que en su conciencia no reine más rey que la seguridad este no es su sitio.
-De haberlo sabido, ¿qué habría cambiado?”
“Hasta que te haces viejo no entiendes que la expresión «joder, cómo pasa el tiempo» es la que mejor resume de qué va todo esto.”Todos pertenecen al gremio de los perdedores, aunque algún imbécil todavía no lo sepa, aunque algún otro sea tan inocente como para no pensarlo siquiera (shhhhh, no le digan nada, shhhhh), aunque algún otro sea tan hijo de puta como para no creérselo; también los hay, los menos, que solo lo parecen, y no faltan aquellos a los que el momento les está esperando (¡que les llegue, por favor, que les llegue¡); algunos lo son desde que nacieron, aunque hayan conseguido llegar a lo más alto; otros se la pegan a base de ambición o por pura desidia o por grandísima estupidez o por puta mala suerte. Hay quien, en ese punto arrastrado de la sociedad, se siente orgulloso y libre (pero ¡joder, qué frío!); otros que creen haber alcanzado sus ambiciones o estar camino de ello (¿La cocaína? Yo controlo) también se sienten igual de libres y orgullosos (ains, pobres); y unos y otros se miran y se ríen, se ríen y se miran, y, mira tú por dónde, todos lo hacen por razones parecidas. Y ahí es donde nos sale a nosotros la sonrisa tristemente irónica y hasta alegremente cínica.
"Pasados los cuarenta, todo el mundo parece una ciudad bombardeada"
Jo urvely jauku. Sulaikęs kvėpavimą, čia gali išgyvent. Kiekvienam veiksmui Vernonas skiria kiek įmanoma mažiau jėgų. Mažiau valgo. Iš pradžių ėmė valgyt lengvesnius pietus. Kiniškus užpilamus makaronus. Nebeperka mėsos, nes baltymų reikia tik sportininkams. Iš esmės valgo tik ryžius. Užsiperka maišais po penkis kilogramus parduotuvėje "Tang Frères". Mažiau rūko: pirmą cizą atideda, antros ilgiau palaukia, išgėręs rytinę kavą pagalvoja, ar tikrai nori trečios. Bykus pasideda saugioj vietoj. Žino, kuriose vietose aplink jo namą žmonės išlenda parūkyt prie įėjimų į biurus, pats eidamas pro šalį trumpam sustoja, susirenka ilgiausius bykus. Jaučiasi kaip išblėsusi ugnis, kurios žarijos pūstelėjus vėjui kartais vėl įsiplieskia, bet niekad neįdega prakurų. (p. 23-24)
Galiausiai iš apmaudo įsijungia wordą. Jau laikas būtų pradėt tą savo knygą. Paskui patikrina banko sąskaitos likutį, po vieną peržiūri visus mokėjimus, paskui metasi ieškot "God is My Co-Pilot" albumo, perskaito vieną komentarų mūšį tviteryje, nieko ten nesupranta, išsiburia svetainėj tarot.com, paskui prisimena, kad reikia išsiųst čekį už nuomą, užpildo ir įdeda į voką, kurio neužklijuoja, nes tingi ieškot agentūros adreso. Jos dėmesys - kaip kukurūzų spragėsio. Lidija vėl įsijungia wordo failą, ten tuščia. (p. 145)
Vienintelė gyva būtybė, kuriai rūpi jo sielvartas, - šuo. Vernonas pabando dar labiau save nuliūdint kartodamas šią mintį, bet kalytės snukis toks juokingas, kad išspaudžia jam šypseną. Koletės snukis kaip klouno. Ji nušoka nuo sofos ir nuskuba prie durų, trypčioja prie pavadėlio žiūrėdama į jį, tarsi siūlytų pamišėlišką planą "davai išvesk mane pamatysi pasiausim bus zeba". (p. 81)
Danielius tapo translyčiu. Perėjo iš M į V. Pamela ničnieko nežinojo apie šitą žodį, iki jos geriausia draugė Debora nusprendė tapt Danielium. [...] "Kam tau to reikia?" - "Noriu pabandyt. Turiu tatūškių. Filmavausi porno. Rūkiau kreką. Kodėl neturėčiau tapt biču?" Todėl, kad tai kas kita, prietranka tu... Niekas kasdien nesileidžia testosterono vien dėl naujų patirčių. Pamela iškart išpranašavo Deborai pragaro kančias žemėje: ligas, depresiją, sąžinės priekaištus, svetimumo jausmą... Nepamiršo ir etinių klausimų: bliamba, drauge miela, negi nežinai, kokie bičai durni? Tu rimtai nori, kad į tave žiūrėtų kaip vieną iš jų? (p. 157)
Vernonas fantastiškas. Kiko sustaugia DJ REVOLVER IN DA HOUSE! Pats žino, kad apgailėtina; bybį dėjo, jis pas save namuose, daro ką nori. Nerealu, šitas čiūvas turi šeštą pojūtį. Jis prie vairo, erdvėlaivis atsiplėšia nuo žemės. Viskas susiję, žmonės jų kūnai šviesos muzika – viskas žiauriai susiję. Kiko prieina prie Vernono ir uždeda jam ant peties ranką. Eina nachui respektas už grojimą nerealiai taško tavo selekcija krištolinė. You're a bad bad badass motherfucker. Tikras žvėris. Kambary nieko netrūksta? Jei ko reiks, sakyk, gerai? Nori, sukergsiu su kuria nors čikita? Pas mane yra groję septyni šimtai pem tūkstančių bičų su pleilistais jie geriausiu atveju turėdavo stilių bet tu... You're a badass motherfucker. Tu pažėk į tas kekšytes, kas joms užplaukė nuo tavo saundo, tuoj bus grupinis svetainėj. Kiko patinka net Subutexo snukis. Subutexas ne drovus, jis paslaptingas. Iš pirmo žvilgsnio atrodė drovus. Kiko vemt verčia drovumas. Gaujiniai geziukai būna piktybiniai, bet bent garsiai rėkia. Nemyža į batą. Drovumas reiškia klastą. Vidurinė klasė, hipsterynas. Susireikšminę nuopisos. Už drovumo slepias kompleksai, o už kompleksų - išdavikas. Jei nori, kad tūsas neprasmirstų, reikia žiūrėt, ką įsileidi. Reikia atrankos. Buto priežiūra - kaip valstybės. Reikia atmušt nepageidaujamus, būt negailestingam, įsileist tik tuos, kurie moka gerai leisti laiką. Pats moku už tūsą, užtat atsirenku žmones. Šitas Vernonas neaiškus, kai tik pradėjo grot, iškart pasidarė kažkoks kitoks. Menininkas. Jis tipo menininkas. (p. 197-198)
Aš esu arogantiška ir žiauriai pažeidžiama kalė, aš esu paauglys, prikaustytas prie neįgaliojo vežimėlio, aš esu jauna moteris, kuri vakarieniauja su savo tėvu, o jis manim labai did��iuojasi, aš esu nelegalas, kuris perlipo per spygliuotas vielas Meliloje, einu Avenue des Champs-Elysées alėja ir žinau, kad šitam mieste rasiu ko ieškau, aš esu karvė skerdykloj, aš esu slaugė, kuri nebegirdi ligonių riksmų, nes niekuo negali jiems padėt, aš esu imigrantas be dokumentų, kuris kas vakarą paima kreko už dešim eurų ir eina nelegaliai tvarkyt vieno restorano prie Château Rouge metro stoties, aš esu ilgalaikis bedarbis, kuris ką tik gavo darbą, aš esu narkotikų prekeivis, kuris myža iš baimės likus dešimčiai metrų iki patikros muitinėje, aš esu šem penkių metų kekšė, kuri džiaugias pasirodžius seniausiam nuolatiniam klientui. Aš esu medis, kurio plikas šakas drengia lietus, vežimėly rėkiantis vaikas, pavadėlį tampantis šuo, kalėjimo prižiūrėtoja, pavydinti kalinėms nerūpestingos kasdienybės, aš juodas debesis, fontanas, palikta sužadėtinė, peržiūrinėjanti ankstesnio gyvenimo nuotraukas, aš bomžas, kuris sėdi ant suoliuko aukštai ant kalvos Paryžiuje. (p. 348)
When I read, I don't really read; I pop a beautiful sentence into my mouth and suck it like a fruit drop, or I sip it like a liqueur until the thought dissolves in me like alcohol, infusing brain and heart and coursing on through the veins to the root of each blood vessel.Here I found myself wanting to spit out most of the sentences, and to reach urgently for a bottle of mouthwash.
Welcome to 21st-century France, it could as easily be anywhere but the outrageously gifted film-maker and writer extraordinaire, Virginie Despentes, has set her epic social satire in Paris, specifically in the chaotic shark pool inhabited by screen writers, social media groupies, porn stars, failed musicians, random misfits and a controversial dead icon. Bold and sophisticated, this thrilling, magnificently audacious picaresque is about France and is also about all of us.Except it isn't - it really isn't. The cast of character is largely drawn from a narrow social set that represents a tiny minority of the actual population but which is significantly overrepresented in literature and the arts.