"În Răzvan şi Vidra, Haşdeu a dramatizat în cinci tablouri ingenioase un destin de plebeu, inteligent, ambiţios, lacom de ascensiune socială, revoltat în contra ciocoilor şi încăput pe mâna unei femei imperiale, din neamul lui Moţoc; toată ura din satirele lui politice în contra boierilor s-a cristalizat în Răzvan, prin care îşi divulgă opiniile politice, învăluite într-o ficţiune istorică. Scrisă cu două decenii înaintea lui Despot-Vodă, drama lui Haşdeu este o dată importantă în evoluţia teatrului nostru în veacul trecut; prin cunoaşterea epocii, prin culoarea ei locală, fixată în mentalitatea socială, în obiceiul pământului şi-n acea psihologie a mulţimii (întrupată de târgoveţi şi târgoveţe) - prin democratismul ei sincer, piesa face corp aparte între celelalte drame istorice ale timpului." - Pompiliu Constantinescu
Bogdan Petriceicu Haşdeu, a scholar and archivist, was a pioneer in Romanian language and historical studies.
After studies at the University of Kharkov, Haşdeu settled as a high school teacher and librarian at Iaşi (1858), where he collected and published a great number of ancient Slavic and Romanian documents for the first time in Arhiva istorică a României, 4 vol. (1865–67; “The Historical Archive of Romania”). In 1870 he founded an important review of Romanian studies and in 1875 published a work that, though incomplete, marked the beginning of critical investigation of Romanian history.
He became director of the state archives in 1876 and was appointed professor of philology at the University of Bucharest in 1878. His Cuvente den Bătrâni, 2 vol. (1878–81; “Words of the Ancestors”), was the first history of apocryphal literature in Romania. In 1881 he edited a notable 16th-century Slavo-Romanian religious work, the Psalter of Coresi. He also began preparing an encyclopaedic dictionary of the Romanian language but did not get beyond the letter B.
Răzvan și Vidra nu trebuie plasați într-un anume context temporal, social sau politic, iar piesa nu trebuie judecată din punctul de vedere al adevărului istoric distorsionat. Eruditul Hașdeu a demonstrat că poate proiecta în spațiul cultural românesc o adevărată dramă în stil shakespearian, cu personaje puternice, cu acțiune bogată, replici care mai de care mai complexe și profunde, cu adevăruri universal valabile. Deși ritmul are mici scăpări pe alocuri, e imposibil să nu fie remarcata muzicalitatea și cursivitatea piesei. Dacă proza dă greș până la final de secol al XIX-lea, teatrul spală toate păcatele generației romantice sau pre-romantice.
Această dramă este cel puțin impresionantă pentru cititorul contemporan mie datorită acestei prezențe puternice a spiritului romantic, dar un romantism atât de plăcut pasionatului de istorie și fapte eroice. Poemul acesta dramatic este splendid! Răzvan, un țigan nu tocmai oarecare, dat fiind că acesta știe să alcătuiască stihuri și să citească, este un exemplu perfect al eroului romantic din vremea tranziției de la romanele cavalerești la cele sentimentale caracteristice perioadei acestui modernism de secol XIX. Vidra este ceea ce îl face pe Răzvan să își depășească statutul de im simplu și să ajungă conducător al Moldovei. Vidra are aici un rol de catalizator precum Elektra avea în cazul lui Oreste, numai că în momentul de față avem o situație diferită. O valorificare a folclorului, o valorificare a literaturii universale și un minunat exemplu al motivului panoramei deșertăciunilor, toate încadrate într-un limbaj atât de simplu și de direct față de scriitorii caracteristici epocii. Bogdan-Petriceicu Hașdeu aduce un nou inovație clară a literaturii cu această simplă, dar afectivă, piesă de teatru care împletește romantismul românesc cu ideea de dramă a existenței umane.
În mod aproape invariabil, aprecierile noastre față de o anumită operă literară se leagă și de contextul în care am ajuns s-o citim. Ori, scrierile care au avut norocul (unii ar spune că mai degrabă ghinionul...) să facă parte din programa școlară au un regim aparte.