Bunika
Bunika | |
---|---|
![]() Botanička ilustracija | |
Sistematika | |
Carstvo | Plantae |
Divizija | Tracheophyta |
Razred | Magnoliopsida |
Red | Solanales |
Porodica | Solanaceae |
Rod | Atropa |
Vrsta | A. belladonna |
Dvojno ime | |
Atropa belladonna L. |
Bunika ili velebilje (crna bunika, otrovni noćurak lat. Atropa belladonna) je otrovna višegodišnja zeljasta biljka iz porodice velebilje Solanaceae, koja također uključuje paradajz, krompir i patlidžan. Porijeklom je iz Evrope, sjeverne Afrike i zapadne Azije. Njeno rasprostranjenje se proteže od Velike Britanije na zapadu do zapadne Ukrajine i iranske provincije Gilan na istoku. Također je naturaliziran ili uvedena vrsta u nekim dijelovima Kanade i Sjedinjenih Država.
Listovi i bobice su izuzetno toksični kada se progutaju i sadrže tropanske alkaloide atropin, skopolamin i hioscijamin.[1][2] Ovi toksini mogu izazvati delirij i halucinacije,[1][2][3] a koriste se i kao farmaceutski antiholinergični lijekovi. Čini se da su ovi tropan alkaloidi uobičajeni u porodici Solanaceae, jer su prisutni i u biljkama rodova Brugmansia , Datura i Hyoscyamus, iz iste porodice, ali u drugačijim potporodicama i plemenima od velebilja.
Atropa belladonna ima nepredvidive efekte. Protivotrov za trovanje beladonom je fizostigmin ili pilokarpin, isto kao i za atropin.[4]
Historija
[uredi | uredi izvor]Atropa belladonna ima dugu historiju upotrebe kao lijek, kozmetika i otrov. Biljka je izvorno imenovana pod raznim narodnim imenima (kao što je "smrtonosna noćna sjenka") i Atropa belladonna Carl Linnaeus (1707–1778), kada je osmislio svoj sistem klasifikacije. Linnaeus je izabrao ime roda "Atropa" zbog otrovnih svojstava ovih biljaka. Atropos (doslovno "prevrtanje"), jedna od Tri suđenice u grčkoj mitologiji, kaže se da je čovjeku prerezala životna nit nakon što su se njegove sestre zavrtile i izmjerile ga. Linnaeus je odabrao ime vrste belladonna ("lijepa žena" na talijanskom) u odnosu na kozmetičku upotrebu biljke tokom renesanse, kada su žene koristile sok od bobica u kapima za oči namijenjenim za proširivanje zjenica i činile da oči izgledaju zavodljivije.[2][5][6][7]
Ekstrakti biljaka iz porodice smrtonosnih noćuraka koriste se najmanje od 4. stoljeća p. n. e., kada Teofrastus preporučuje Mandragori (Theophrastus za liječenje rana, gihta i nesanica, i kao ljubavni napitak. U prvom stoljeću p. n. e., Kleopatra koristila je ekstrakte bogate atropinom iz egipatske biljke henban (još jednog noćurka) u gore pomenutu svrhu širenja zjenica svojih očiju.
Upotreba smrtonosnih noćnih sjena kao otrova bila je poznata u starom Rimu, što potvrđuje glasina da je rimska carica Livia Drusilla koristila sok od bobica "Atropa belladonna" kako bi ubila svog supruga, cara Avgusta.
U prvom stoljeću naše ere Dioskoridi prepoznali su vino od mandragore kao anestetik za liječenje bola ili nesanice, koje se daje prije operacije ili kauterije.[8] Korištenje preparata od noćurka za anesteziju, često u kombinaciji s opijumom]], nastavilo se u čitavom Rimskom i Islamskom carstvu i u Europi sve dok ga u 19. stoljeću nisu zamijenili moderni anestetici.
Modernu farmakološku studiju ekstrakata „Atropa belladonna“ započeo je njemački hemičar Friedlieb Ferdinand Runge (1795–1867). U 1831., njemački ljekarnik Heinrich F. G. Mein (1799–1864)[9] uspio je pripremiti čisti kristalni oblik aktivne supstance, zvani atropin.[10] [11]
Opis
[uredi | uredi izvor]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Atropa_bella-donna1.jpg/220px-Atropa_bella-donna1.jpg)
Atropa belladonna je razgranata zeljasta višegodišnja rizomatozna hemikriptofita, koja često raste kao polugrm iz mesnate podloge. Biljke narastu do visine od 2 | m, sa jajastim listovima dužine oko 18 cm. Zvonoliki cvjetovi su mutnoljubičaste boje sa zelenim nijansama i slabo mirisavi. Plodovi su bobice, koje su zelene, sazrijevajući do sjajne crne boje i promjera približno 1,5 cm. Bobice su slatke i konzumiraju ih životinje koje rasipaju sjeme u svom izmetu, iako sadrže toksične alkaloide.[12] Postoji oblik sa blijedožutim cvjetovima zvani Atropa belladonna var. lutea s blijedo žutim plodom.
Ponekad se A. belladonna zamijenjuje s manje otrovnim , Solanum nigrum, koji je u drugom rodu unutar Solanaceae. Usporedba ploda pokazuje da bobice crnog noćurka rastu u grozdovima, dok bobice smrtonosne noćurka rastu pojedinačno. Još jedna razlika su crni cvjetovi noćurka s bijelim laticama.
Distribucija
[uredi | uredi izvor]Atropa belladonn je porijeklom iz umjerene južne, srednje i istočne Evrope, sjeverna Afrike, Turske, Irana i Kavkaza, ali je uzgajano i uneseno izvan svog matičnog područja. U južnoj Švedskoj zabilježeno je u Flori iz Skånea 1870. godine kao uzgajana u vrtovima apotekara blizu Malmöa.[13]
U Britaniji je autohtona samo na krečnjačkim tlima, na uznemirenom tlu, poljima, živim ogradama i otvorenim šumama. Raširenija kao van areala, često je relikt uzgoja kao ljekovita biljka. Sjeme šire uglavnom ptice.[14]
To je naturalizovana biljka u dijelovima Sjeverne Amerike, gdje se često nalazi na sjenovitim, vlažnim mjestima sa krečnjakom bogatim tlima. U nekim dijelovima svijeta, smatra se vrstom korova,[15] gdje kolonizira područja s poremećenim tlima.[16]
Dodatne slike
[uredi | uredi izvor]-
Profil cvijeta Atropa belladonna L.
-
Atropa belladonna L., jedan cvijet pod uglom kako bi se prikazao i spolja i iznutra
-
Atropa belladonna L.: pojedinačni cvijet, puno lice, prikazuje mrežaste osnove vjenčića i umetak (karakteristično uvijenih) prašnika i tučak
-
Atropa belladonna L.: obrnuta plodnica čaice, prikazuje udubljene poleđine režnjeva s prljavštinom od premaza zagađenja zraka ljepljivim trihomima
-
Prozirne žute bobice Atropa belladonna lutea
Također pogledajte
[uredi | uredi izvor]Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ a b Ulbricht, C; Basch, E; Hammerness, P; Vora, M; Wylie Jr, J; Woods, J (2004). "An evidence-based systematic review of belladonna by the natural standard research collaboration" (PDF). Journal of Herbal Pharmacotherapy. 4 (4): 61–90. doi:10.1080/J157v04n04_06. PMID 15927926.
- ^ a b c "Belladonna". MedlinePlus, US National Institutes of Health. 23. 2. 2015. Pristupljeno 17. 10. 2017.
- ^ Kuhn, Cynthia; Swartzwelder, Scott; Wilson, Wilkie; Wilson, Leigh Heather; Foster, Jeremy (2008). Buzzed. The Straight Facts about the Most Used and Abused Drugs from Alcohol to Ecstasy. New York: W. W. Norton & Company. str. 107. ISBN 978-0-393-32985-8.
- ^ Potter, Samuel O.L. (1893). A Handbook of Materia Medica Pharmacy and Therapeutics. London: P. Blakiston's. str. 53.
the antidote for belladonna is physostigmine or pilocarpine the same as for atropine.
- ^ Goodman and Gilman's Pharmacological Basis of Therapeutics, q.v. – "Muscarinic receptor antagonists – History", e.g. p. 163 in the 2001 edition.
- ^ Hofmann, Albert; Schultes, Richard Evans (1987). Plants of the Gods: Origins of Hallucinogenic Use. New York: Van der Marck Editions. str. 88. ISBN 0-912383-37-2.
- ^ Tombs S, Silverman I (2004). "Pupillometry: A sexual selection approach". Evolution and Human Behavior. 25 (4): 211–228. doi:10.1016/j.evolhumbehav.2004.05.001.
- ^ Robert S. Holzman, MD (juli 1998). "The Legacy of Atropos". Anesthesiology. 89 (1): 241–249. doi:10.1097/00000542-199807000-00030. PMID 9667313. Pristupljeno 21. 5. 2007. citing J. Arena, Poisoning: Toxicology-Symptoms-Treatments, 3rd edition. Springfield, Charles C. Thomas, 1974, p 345
- ^ "Heinrich Friedrich Georg Mein". ostfriesischelandschaft.de (jezik: njemački). Arhivirano s originala 11. 5. 2013. Pristupljeno 20. 10. 2019.CS1 održavanje: unfit URL (link)
- ^ Heinrich Friedrich Georg Mein (1833). "Ueber die Darstellung des Atropins in weissen Kristallen" [On the preparation of atropine as white crystals]. Annalen der Pharmacie (jezik: njemački). 6 (1 izd.). str. 67–72.
- ^ Atropin su takođe nezavisno izolovali Geiger i Hesse, 1833.:
- Geiger; Hesse (1833). "Darstellung des Atropins" [Preparation of atropine]. Annalen der Pharmacie (jezik: njemački). 5. str. 43–81.
- Geiger; Hesse (1833). "Fortgesetzte Versuche über Atropin" [Continued experiments on atropine]. Annalen der Pharmacie (jezik: njemački). 6. str. 44–65.
- ^ Kay QON (2008). Marshall, C.; Grace, J. (ured.). "Edible fruits in a cool climate: the evolution and ecology of endozoochory in the European flora". Fruit and Seed Production: Aspects of Development, Environmental Physiology and Ecology (Society for Experimental Biology Seminar Series). Cambridge, UK: Cambridge University Press: 240. ISBN 978-0-521-05045-6.
- ^ Hylander, N. (1971). "Prima loca plantarum vascularium Sueciae. Första litteraturuppgift för Sveriges vildväxande kärlväxter jämte uppgifter om första svenska fynd. Förvildade eller i senare tid inkomna växter". Svensk Botanisk Tidskrift. 64: 332.
- ^ "Online Atlas of the British and Irish Flora: Atropa belladonna (Deadly nightshade)". Botanical Society of Britain and Ireland (BSBI).
- ^ "PLANTS Profile for Atropa bella-donna (belladonna) | USDA PLANTS". Arhivirano s originala, 30. 4. 2013. Pristupljeno 8. 7. 2008.
- ^ Stepp JR (juni 2004). "The role of weeds as sources of pharmaceuticals". J Ethnopharmacol. 92 (2–3): 163–6. doi:10.1016/j.jep.2004.03.002. PMID 15137997.
Vanjski linkovi
[uredi | uredi izvor]- "Compounds in deadly nightshade". Phytochemical and Ethnobotanical Databases. Beltsville, Maryland: National Germplasm Resources Laboratory; USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Arhivirano s originala, 10. 11. 2004. Pristupljeno 28. 7. 2005.