Ekonomija obima
Ovaj članak nije preveden ili je djelimično preveden. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/Economies_of_scale.svg/330px-Economies_of_scale.svg.png)
U mikroekonomiji, ekonomija obima je troškovna prednost koju preduzeća ostvaruju zbog svog obima poslovanja, a obično se mjere količinom proizvedenog dobra. Smanjenje troškova po jedinici proizvodnje omogućava povećanje obima. U osnovi ekonomije obima mogu biti tehnički, statistički, organizacioni ili srodni faktori stepena tržišne kontrole.
Ekonomija obima primjenjuje se na različite organizacijske i poslovne situacije i na različitim nivoima, kao što su proizvodnja, pogon ili cijelo preduzeće. Kada prosječni troškovi počnu padati kako se proizvodnja povećava, tada dolazi do ekonomije obima. Neke ekonomije obima, kao što su kapitalni troškovi proizvodnih objekata i gubitak zbog trenja transportne i industrijske opreme, imaju fizičku ili inženjersku osnovu.
Ekonomski koncept datira još od Adama Smitha i ideje o dobijanju većeg doprinosa od proizvodnje korištenjem podjele rada.[1] Disekonomija obima je suprotna.
Ekonomija obima često ima ograničenja, kao što je prolazak optimalne tačke projektiranja u kojoj troškovi po dodatnoj jedinici počinju da rastu. Uobičajena ograničenja uključuju prekoračenje obližnjih zaliha sirovina, kao što je drvo u industriji drveta, celuloze i papira. Uobičajeno ograničenje za nisku cijenu po jedinici težine robe je zasićenje regionalnog tržišta, zbog čega se mora isporučiti proizvod na neekonomičnim udaljenostima. Ostala ograničenja uključuju manje efikasno korištenje energije ili veću stopu kvarova.
Veliki proizvođači su obično efikasni u dugim serijama klase proizvoda (roba) i smatraju da je izuzetno skupo često mijenjati razrede. Stoga će izbjegavati specijalističke ocjene iako imaju veće marže. Često manji (obično stariji) proizvodni pogoni ostaju održivi prelaskom sa robne proizvodnje na specijalne proizvode.[a][2]
Ekonomija obima mora se razlikovati od ekonomije koja proizlazi iz povećanja proizvodnje date biljke. Kada se postrojenje koristi ispod svog optimalnog proizvodnog kapaciteta, povećanje stepena njegove iskorištenosti dovodi do smanjenja ukupnih prosječnih troškova proizvodnje. Kao što su, između ostalih, primijetili Nicholas Georgescu-Roegen i Nicholas Kaldor, ove ekonomije nisu ekonomije obima.
Pregled
[uredi | uredi izvor]Jednostavno značenje ekonomije obima je da se stvari rade efikasnije sa povećanjem veličine. [3] Uobičajeni izvori ekonomije obima su kupovina (velika kupovina materijala putem dugoročnih ugovora), menadžerska (povećavanje specijalizacije menadžera), finansijski (dobijanje nižih kamata pri zaduživanju od banaka i pristup većem spektru finansijskih instrumenata), marketing (proširivanje troškova oglašavanja na veći raspon proizvoda na medijskim tržištima) i tehnološki (iskorištavanje prednosti obima u proizvodnoj funkciji). Svaki od ovih faktora smanjuje dugoročne prosječne troškove (LRAC/DPT) proizvodnje pomjeranjem krivulje kratkoročnih prosječnih ukupnih troškova (SRATC/KKPUT) dolje i udesno.
Ekonomija obima je koncept koji može objasniti obrasce u međunarodnoj trgovini ili u broju firmi na datom tržištu. Eksploatacija ekonomije obima pomaže da se objasni zašto kompanije postaju velike u nekim industrijama. To je također opravdanje za politiku slobodne trgovine, budući da neke ekonomije obima mogu zahtijevati veće tržište nego što je moguće unutar određene zemlje - naprimjer, za Lihtenštajn ne bi bilo efikasno da ima svog proizvođača automobila ako bi prodavao samo svom lokalnom tržište. Usamljeni proizvođač automobila može biti profitabilan, ali još više ako izvozi automobile na globalna tržišta uz prodaju na lokalnom tržištu. Ekonomija obima također igra ulogu u "prirodnom monopolu". Postoji razlika između dvije vrste ekonomije obima: interne i eksterne. Industrija koja pokazuje internu ekonomiju obima je ona u kojoj troškovi proizvodnje padaju kada broj firmi u industriji opadne, ali preostale firme povećavaju svoju proizvodnju kako bi bile u skladu s prethodnim nivoima. Suprotno tome, industrija pokazuje eksternu ekonomiju obima kada troškovi padaju zbog uvođenja većeg broja firmi, čime se omogućava efikasnije korištenje specijaliziranih usluga i mašina.
Odrednice ekonomije obima
[uredi | uredi izvor]Fizička i inženjerska osnova: ekonomije veće dimenzije
[uredi | uredi izvor]Neke od ekonomija obima koje su prepoznate u inženjerstvu imaju fizičku osnovu, kao što je zakon kvadrat-kocka, prema kojem se površina posude povećava za kvadrat dimenzija, dok se volumen povećava za kocku. Ovaj zakon ima direktan utjecaj na kapitalne troškove takvih stvari kao što su zgrade, fabrike, cjevovodi, brodovi i avioni.[b]
Također pogledaj
[uredi | uredi izvor]Napomene
[uredi | uredi izvor]- ^ Manufacture of specialty grades by small scale producers is a common practice in steel, paper, and many commodity industries today. See various industry trade publications.
- ^ See various estimating guides, such as Means. Also see various engineering economics texts related to plant design and construction, etc.
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ O'Sullivan, Arthur; Sheffrin, Steven M. (2003). Economics: Principles in Action. Upper Saddle River, NJ: Pearson Prentice Hall. str. 157. ISBN 978-0-13-063085-8.
- ^ Landes, David. S. (1969). The Unbound Prometheus: Technological Change and Industrial Development in Western Europe from 1750 to the Present. Cambridge, New York: Press Syndicate of the University of Cambridge. ISBN 978-0-521-09418-4. Landes describes the problem of new steel mills in late 19th century Britain being too large for the market and unable to economically produce short production runs of specialty grades. The old mills had another advantage in that they were fully amortized.
- ^ Chandler Jr., Alfred D. (1993). The Visible Hand: The Management Revolution in American Business. Belknap Press of Harvard University Press. str. 236. ISBN 978-0674940529. Chandler uses the example of high turn over in distribution.