Jan Kupecký
Jan Kupecký | |
---|---|
![]() Autoportrét se ženou, 1711 | |
Narození | 3. dubna 1667 Pezinok ![]() |
Úmrtí | 16. července 1740 (ve věku 73 let) Norimberk ![]() |
Národnost | česká |
Povolání | portrétista |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Kupecký, též Johannes Kupezky (1666 Pezinok – 16. července 1740 Norimberk), byl český barokní malíř, významný portrétista šlechty a umělců. Působil v Itálii, Rakousku (zejména ve Vídni), na Slovensku, v Polsku a v Německu, (hlavně v Norimberku).
Život
[editovat | editovat zdroj]Jako mnozí tehdejší obyvatelé Českého království, byl synem protestantů (Českých bratrů). Otec byl tkadlec, oba rodiče pocházeli z Mladé Boleslavi a rodina uprchla z Čech před náboženskou perzekucí do Horních Uher. Místo jeho narození není přesně doloženo. Někdy se uvádí Pezinok, v němž se jeho rodiče usadili po odchodu z Čech. Nelze to potvrdit, protože matriky místní fary byly zničeny při požáru v roce 1832.[1] Podle jiných pramenů se mohl narodit v Praze ještě před emigrací.[2][3] On sám se ke svému českému původu hlásil a ke jménu připojoval přídomek Bohemus.[4]
V patnácti letech se Kupecký začal učit u švýcarského malíře Benedikta Klause, který pracoval při rekonstrukci zámku v Holíči, a později s ním odešel do Vídně.[5][3] Ve svých dvaceti letech Kupecký odešel za dalším vzděláním do Itálie. Přes krátký pobyt v Benátkách se dostal do Říma. Zpočátku žil v nuzných poměrech, ale pomocí přátel se mu podařilo získat práci v malířské dílně. Při tom studoval díla slavných italských malířů a zdokonaloval svou techniku. Postupně si našel svůj vlastní malířský styl a začal se uplatňovat jako malíř portrétů. V Římě mu pomohl proslavit se Aleksander Benedykt Sobieski, syn polského krále Jana III. Sobieského.[1] O jeho italských dílech ovšem víme velice málo. Z tohoto období pochází např. Portrét M. Kreisingera v Národní galerii nebo Autoportrét v galerii Uffizi ve Florencii.[5]
V roce 1707 po více než dvacetiletém pobytu Kupecký opustil Itálii a usadil se ve Vídni. Jeho portrétní umění si brzy získalo mnoho obdivovatelů a přineslo mu zakázky od příslušníků vídeňského dvora. Namaloval řadu reprezentativních portrétů členů královské dynastie (prince Evžena Savojského), různých aristokratů a v Karlových Varech dokonce ruského cara Petra I. Bohatou sérii doplňují obrazy jeho rodiny, přátel a autoportréty nebo portréty neznámých osob. Jeho obrazy z tohoto období jsou barevně rozmanitější, dekorativně okázalejší, ale zachovaly si věcnost a cit pro míru. Příkladem je Podobizna malíře miniatur K. Bruniho nebo Autoportrét z Národní galerie či Podobizna umělcovy rodiny v Muzeu krásných umění v Budapešti.[5] Ve Vídni se Kupecký věnoval také grafické tvorbě, o čemž svědčí dochované rytiny s portréty a žánrovými náměty.[1]
V roce 1709 se oženil se Zuzanou Klausovou, dcerou svého prvního učitele. Narodily se jim dvě děti: Franziska zemřela ve věku tří let na zápal plic a Christoph Johann zemřel jako sedmnáctiletý na neštovice.[1] Manželství nebylo šťastné také kvůli Zuzaniným nevěrám.[3]
Po svém návratu do Vídně navštívil Kupecký několikrát také česká města. V roce 1712 portrétoval v Karlových Varech ruského cara Petra I., jeho pobyt v Praze je doložen Podobiznou Paní Schreyvoglové a dívčím portrétem Hedviky Františky Wussinové z r. 1716,[5] ta pocházela z rodiny pražských malířů a mědirytců.[6] Při svém pobytu v Praze spolupracoval s Petrem Brandlem, což se projevilo na plátnech Alegorie malířství a Alegorie sochařství.[3][1]
Roku 1723 odešel Kupecký se svou rodinou do Norimberka. Jednak měl obavy z možné perzekuce kvůli svému evangelickému smýšlení, a také měl sjednány významné zakázky pro vévodu z Gothy a mohučského kurfiřta. Vytvořil tam také portréty šlechty a měšťanů. Jeho díla z tohoto období jsou ovlivněna holandskou malbou. Mají temnější kolorit a působí prostě, intimně a neokázale. Mezi nejkrásnější díla patří jeho autoportréty, Podobizna Michaela Kreisingera ve stáří, Portrét Johanna Michaela von Gotter, jeho manželky Ludmily, rozené Hoppeové, a jejich syna z let 1725–1727.[7] Na některých dalších obrazech je patrný podíl pomocníků a spolupracovníků, kteří působili v jeho dílně.[3][5]
Poslední roky života byly poznamenány předčasnou smrtí syna a dnou, která ho často omezovala v malování. Melancholii přenesl i do některých obrazů. Na svém posledním autoportrétu se ztvárnil jako nemocný, zatrpklý muž. Jan Kupecký zemřel 16. července 1740 a byl pohřben v norimberském kostele sv. Jana, stejně jako Albrecht Dürer dvě století před ním.
Výběr z díla
[editovat | editovat zdroj]- Portrét muže (autoportrét), jako obraz Kupeckého datováno okolo roku 1700, s velkou pravděpodobností obraz F. A. Palka z 40. let 18. století
- Portrét malíře miniatur Karla Bruniho, 1709
- Portrét mladé Polky, 1710
- Portrét Hedviky Františky Wussinové, 1716
- Podobizna paní Schreyvogelové, Obrazárna Pražského hradu
- Podobizna Johanna Friedricha Sicharta von Sichartshofen, Obrazárna Pražského hradu
- Portrét neznámého šlechtice (1730), Galerie Anagoria, Jekatěrinburg
Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Portrét muže (Autoportrét) (asi 1709)
-
Aleksandr Benedykt Sobieski (asi 1690)
-
Autoportrét při malbě prince Evžena Savojského (1709)
-
Portrét prince Evžena Savojského
-
Rodinný portrét (mezi 1709–1720)
-
Autoportrét s rodinou (kolem 1718–1719)
-
Německý malíř David Hoyer (1667–1720) (před 1720)
-
Autoportrét s šachovnicí (1720)
-
Karel Evžen Württemberský (kolem 1740)
-
Císař Karel VI. (kolem 1720)
-
Alžběta Kristina, manželka císaře Karla VI.
-
Pedro Vicente Garcia Álvarez z Toleda a Portugalska, hrabě z Oropesy (asi 1721)
-
Johann Michael von Gotter, malířův rádce (kolem 1729)
-
Neznámý muž v turbanu (1730)
-
Flétnista Josef Lemberger (30. léta)
-
Autoportrét se synem (30. léta)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d e VOPAŘILOVÁ, Magdaléna. Obraz Davida Hoyera od Jana Kupeckého v Lipsku [online]. Praha: UK, 2018 [cit. 2019-10-14]. Dostupné online.
- ↑ DVOŘÁK, František. Ján Kupecký. 1. vyd. Bratislava: Slovenské vydavatelstvo krásnej literatúry, 1955. 160 s.
- ↑ a b c d e CODR, Milan; GLÜCKSELIG, Josef. Přemožitelé času sv. 4. Praha: Mezinárodní organizace novinářů, 1988. Kapitola Jan Kupecký, s. 176–180.
- ↑ Jan Kupecký | ARTMUSEUM.CZ. www.artmuseum.cz [online]. [cit. 2019-10-14]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2019-08-01.
- ↑ a b c d e POCHE, Emanuel, a kol. Encyklopedie českého výtvarného umění. 1. vyd. Praha: Academia, 1975. S. 254.
- ↑ Ottův slovník naučný, XXVI, s. 1077
- ↑ https://sbirky.ngprague.cz/dielo/CZE:NG.O_11683
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- NYÁRI, Alexander. Der Porträtmaler Johann Kupetzky : sein Leben und seine Werke. Wien, Pest, Leipzig: Hartleben, 1889. Dostupné online. (němčina)
- ŠAFAŘÍK, Eduard. Johann Kupezky (1667–1740). Prag: Orbis, 1928. (němčina)
- ŠAFAŘÍK, Eduard Alexandr. Johann Kupezky (1666-1740): Gesamtwerk. Erste Ausgabe. V Brně: Moravská galerie, 2014. Svazek I a II. ISBN 978-80-7027-283-1.
- JELENEW, Nikolai. Peter der Große und Johann Kupetzky. Prag: [s.n.], 1942. (němčina)
- DVOŘÁK, František. Kupecky. Bratislava: Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry, 1955.
- ZÚBEK, Ľudo. Ján Kupecký. Bratislava: L. Mazáč, 1938.
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Kupecký na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Jan Kupecký
Osoba Jan Kupecký ve Wikicitátech
Autor Drobné povídky dějepisné/Jan Kupecký ve Wikizdrojích
- Jan Kupecký v informačním systému abART
- ČT, 2012, dokument Jan Kupecký: Podobizna Františky Hedviky Wussinové
- ČT 2011, dokument Jan Kupecký: Autoportrét
- Ján Kupecký
- Životopis Archivováno 11. 3. 2016 na Wayback Machine.
- Seznam děl publikovaných ve Zlaté Praze, jejichž autorem je Kupecký Jan
- Art museum Archivováno 4. 3. 2021 na Wayback Machine.