Lucemburkové
Lucemburkové | |
---|---|
![]() | |
Země | |
Mateřská dynastie | Limburkové |
Zakladatel | Ermesinda Lucemburská |
Mytický zakladatel | víla Meluzína |
Konec vlády | 1437 |
Vymření po meči | Zikmund Lucemburský |
Vymření po přeslici | Eliška Zhořelecká |
Poslední vládce | Zikmund Lucemburský |
Současná hlava | není (rod vymřel) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Lucemburkové byli vládnoucí dynastií ve Svaté říši římské a v českém království ve 14. a první polovině 15. století. Nejvýznamnějším panovníkem byl Karel IV.
Od roku 1196 vládli v lucemburském hrabství. Lucemburkové získali roku 1308 říšskou korunu a vládli v říši do roku 1437 (s výjimkou let 1313–1346 a 1400–1410). Po vymření Přemyslovců po meči (1306) se stali druhou českou královskou dynastií. Zemím Koruny české vládli v letech 1310–1437. V letech 1373–1415 drželi Braniborsko, v roce 1387 získali uherský trůn. Dynastie vymřela smrtí Zikmunda Lucemburského.
Původ a mocenský růst
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/Erblucemburksa.gif/110px-Erblucemburksa.gif)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5d/Melusinediscovered.jpg/300px-Melusinediscovered.jpg)
Podle spisu Jana z Arrasu odvozovali Lucemburkové svůj původ od bájné víly Meluzíny. Skutečnou zakladatelkou rodu však byla hraběnka Ermesinda (asi 1186 – 1247), jediný potomek hraběte Jindřicha IV. Slepého. Lucemburkové pocházejí z jejího manželství s Walramem, hrabětem Limburským (proto byli někdy označováni i jako rod limburský).
Původní državou rodu bylo nevelké hrabství lucemburské na západní hranici Svaté říše římské, dnes území velkovévodství Lucemburského a belgické provincie Luxembourg.
Mocenský vzestup Lucemburků na přelomu 13. a 14. století souvisel se strategickým spojenectvím s Francií, jejíž zájmy v Říši zastupovali. Prvním úspěchem bylo zvolení Balduina Lucemburského na stolec trevírského kurfiřta – arcibiskupa. Ten se tak stal jedním z nejmocnějších mužů říše.
Roku 1308 se rodu lucemburských hrabat dostalo největší cti: Jindřich VII. Lucemburský byl po násilné smrti Albrechta Habsburského zvolen králem v římskoněmecké říši. Poté, co roku 1306 vymřeli Přemyslovci, byl Jindřichovi roku 1309 nabídnut český trůn pro jeho jediného syna Jana. V Janovi Lucemburském se protnuly hned tři nástupnické principy: otec mu udělil Čechy v léno, oženil se s Eliškou Přemyslovnou a šlechta ho uznala za krále. Kariéra Janova otce byla krátká a oslnivá: roku 1312 byl korunován císařem, ale o rok později zemřel. Jan Lucemburský v českých zemích zůstal cizincem, posloužily mu ovšem jako odrazový můstek pro výrazné ovlivňování evropské politiky.
Zlatý věk
[editovat | editovat zdroj]Janův syn Karel IV. se jako první český král stal císařem Svaté říše římské. Praha se stala vedle Říma a Paříže přední evropskou metropolí. Po založení Nového Města pražského a rozšíření Menšího Města pražského (Malé Strany) se stala třetím největším městem Evropy (po Římě a Konstantinopoli). Vznikla zde nejstarší univerzita na sever od Alp a na východ od Rýna (nejstarší univerzita ve Svaté říši římské). Doba panování Karla IV. a Václava IV. znamenala největší rozkvět Českého království vůbec.
Boje o moc
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/HRR_1400.png/220px-HRR_1400.png)
Podle závěti svého otce udělil Karel IV. mladšímu bratrovi Janu Jindřichovi v léno Moravu a pamatoval na všechny své příbuzné. V té době bylo lucemburské příbuzenstvo početné, což se brzy mělo změnit. Karel měl tři syny: Václava IV., Zikmunda a Jana Zhořeleckého; Jan Jindřich rovněž tři: Jošta, Prokopa a Jana Soběslava. Po smrti Karla a Jana Jindřicha se stupňovala rivalita Václava IV. a Zikmunda, moravští bratranci zase bojovali mezi sebou o vládu nad Moravou a zapojovali se i do bojů o český trůn. O císařský trůn bojovaly obě větve zároveň: Václav IV., Zikmund a Jošt Moravský, a s nimi Wittelsbach Ruprecht Falcký. „Vítězem“ se stal Zikmund, který všechny své rivaly přežil o mnoho let. Vládu v Čechách ale mohl nastoupit až po skončení válek s husity. Zemřel jako poslední legitimní Lucemburk ve Znojmě 9. prosince 1437.
Nástupnictví
[editovat | editovat zdroj]Císař Zikmund za nástupce určil manžela své jediné dcery Albrechta, po Albrechtově brzké smrti tituly zdědil jejich jediný syn Ladislav Pohrobek. Římská koruna přešla na Habsburky, kteří si ji s přestávkami udrželi až do roku 1806. V českém a uherském státě aristokracie po Pohrobkově smrti odmítla nástupnictví dalších příbuzných a zvolila si krále ze svého středu (Jiří z Poděbrad a Matyáš Korvín), po jejich smrti se ale navrátila k Vladislavovi II. Jagellonskému, vnukovi Albrechta II. a pravnukovi císaře Zikmunda.
Poslední Lucemburk po meči byl zřejmě Jiří Lucemburský, nemanželský syn markraběte Prokopa, který zemřel jako benediktinský mnich v klášteře v Monte Cassinu roku 1457. Jako levoboček ale neměl právo nástupnictví, a tak ho historie téměř nepřipomíná.
Vedle lucemburské dynastie ovšem existovala další linie rodu Lucemburků, potomků bratrance císaře Jindřicha, která přežila královskou linii o mnoho staletí, a na kterou upomíná například slavný Lucemburský palác v Paříži. Protože k oddělení obou větví došlo dlouho před nástupem Lucemburků na český trůn, neměla tato větev rodu samozřejmě nástupnické právo a do našich dějin téměř nezasáhla. Vládla např. v Ligny, Saint-Pol nebo Brienne. K vymření této větve po meči došlo roku 1616 smrtí Jindřicha, hraběte z Ligny, jehož otec získal titul vévoda z Piney, ale poslední mužský potomek uznaného levobočka Antoina, „Bastarda z Brienne“, Jan III. ze Chapelle zemřel roku 1670. Stejně jako u Habsburků se jméno používalo i nadále ve spojení s jiným rodem např. Montmorency-Luxembourg.
Seznam Lucemburků vládnoucích v českých zemích
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Coat_of_Arms_of_John_of_Bohemia_%28the_Blind%29_as_King_of_Bohemia_and_Count_of_Luxembourg.svg/110px-Coat_of_Arms_of_John_of_Bohemia_%28the_Blind%29_as_King_of_Bohemia_and_Count_of_Luxembourg.svg.png)
- Jan Lucemburský (1310–1346)
- Karel IV. – římský císař (1346–1378) (vlastnil Karlštejn)
- Václav IV. – římský král (1378–1419)
- Zikmund Lucemburský – římský císař (1433–1437) a uherský král (1420–1437)
Moravští Lucemburkové
[editovat | editovat zdroj]- Jan Jindřich
- Jošt Lucemburský, též římský král
- Jan Soběslav Lucemburský
- Prokop
- Dá se říct i Karel IV. Lucemburský, Jan.
Další známí Lucemburkové
[editovat | editovat zdroj]- Václav Lucemburský
- Jindřich VII. Lucemburský
- Balduin Lucemburský, arcibiskup a říšský kurfiřt
- Jan Zhořelecký
- Eliška Zhořelecká
- Anna Lucemburská
Rodokmen
[editovat | editovat zdroj]- Walram III. Limburský ∞ Ermesinda Lucemburská
- Jindřich V. Lucemburský
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BARTL, Július, a kol. Prvý cisár na uhorskom tróne : Slovensko v čase polstoročnej vlády uhorského, českého, lombardského a nemeckého kráľa a rímského císara Žigmunda Luxemburského, syna Karola IV. Bratislava: Literárne informačné centrum, 2001. 375 s. ISBN 80-88878-57-8. (slovensky)
- BARTL, Július, a kol. Žigmund Luxemburský. Budmerice: Rak, 1996. 102 s. ISBN 80-85501-11-2. (slovensky)
- BAUM, Wilhelm. Císař Zikmund : Kostnice, Hus a války proti Turkům. Praha: Mladá fronta, 1996. 405 s. ISBN 80-204-0543-7.
- BOBKOVÁ, Lenka; ŠMAHEL, František, a kol. Lucemburkové : česká koruna uprostřed Evropy. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2012. 929 s. ISBN 978-80-7422-093-7.
- BOBKOVÁ, Lenka. Územní politika prvních Lucemburků na českém trůně. Ústí nad Labem: Univerzita J.E. Purkyně, 1993. 318 s. ISBN 80-7044-067-8.
- ČECHURA, Jaroslav. České země v letech 1310-1378 : Lucemburkové na českém trůně I. Praha: Libri, 1999. 287 s. ISBN 80-85983-73-7.
- ČECHURA, Jaroslav. České země v letech 1378-1437 : Lucemburkové na českém trůně II. Praha: Libri, 2000. 438 s. ISBN 80-85983-98-2.
- ČECHURA, Jaroslav; ŽŮREK, Václav. Lucemburkové : životopisná encyklopedie. České Budějovice: Veduta, 2012. 260 s. ISBN 978-80-86829-69-2.
- GADE, John Allyne. Luxembourg in the Middle Ages. Luxembourg: E. J. Brill, 1951. 251 s. (německy)
- HOENSCH, Jörg Konrad. Lucemburkové : pozdně středověká dynastie celoevropského významu 1308–1437. Praha: Argo, 2003. 304 s. ISBN 80-7203-518-5.
- KAVKA, František. Vláda Karla IV. za jeho císařství (1355–1378). I. díl, (1355-1364). Praha: Karolinum, 1993. 252 s. ISBN 80-7066-695-1.
- KAVKA, František. Vláda Karla IV. za jeho císařství (1355–1378). II. díl, (1364-1378). Praha: Karolinum, 1993. 292 s. ISBN 80-7066-760-5.
- KAVKA, František. Karel IV. : historie života velkého vladaře. Praha: Mladá fronta, 1998. 361 s. ISBN 80-204-0753-7.
- KAVKA, František. Čtyři ženy Karla IV. : královské sňatky. Praha ; Litomyšl: Paseka, 2002. 189 s. ISBN 80-7185-493-X.
- KAVKA, František. 5. 4. 1355 - korunovace Karla IV. : císařem Svaté říše římské. Praha: Havran, 2002. 117 s. ISBN 80-86515-10-9.
- KAVKA, František. Poslední Lucemburk na českém trůně : králem uprostřed revoluce. Praha: Mladá fronta, 1998. 290 s. ISBN 80-204-0680-8.
- MEZNÍK, Jaroslav. Lucemburská Morava 1310-1423. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2001. 562 s. ISBN 80-7106-363-0.
- SEIBT, Ferdinand. Karel IV. : císař v Evropě (1346 – 1378). Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 1999. 524 s. ISBN 80-7106-265-0.
- SPĚVÁČEK, Jiří. Král diplomat : Jan Lucemburský 1296-1346. Praha: Panorama, 1982. 276 s.
- SPĚVÁČEK, Jiří. Jan Lucemburský a jeho doba 1296-1346 : k prvnímu vstupu českých zemí do svazku se západní Evropou. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1994. 658 s. ISBN 80-205-0291-2.
- SPĚVÁČEK, Jiří. Karel IV. : život a dílo (1316–1378). Praha: Nakladatelství Svoboda, 1980. 721 s.
- SPĚVÁČEK, Jiří. Václav IV. 1361-1419 : k předpokladům husitské revoluce. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1986. 773 s.
- ŠAROCHOVÁ, Gabriela V. 1. 9. 1310 - Eliška Přemyslovna a Jan Lucemburský : sňatek z rozumu. Praha: Havran, 2002. 163 s. ISBN 80-86515-15-X.
- ŠTĚPÁN, Václav. Moravský markrabě Jošt (1354-1411). Brno: Matice moravská, 2002. 828 s. ISBN 80-86488-05-5.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Slovníkové heslo Lucemburk ve Wikislovníku
Obrázky, zvuky či videa k tématu Lucemburkové na Wikimedia Commons
- Rodokmen
- Rodokmen na royal-history Archivováno 17. 5. 2006 na Wayback Machine.
- Rodokmen Lucemburků a dalších významných rodů
- Ermesinda - pramáti rodu Lucemburků
- Lucemburští bratři aneb cesta za císařskou korunou
- Jan Lucemburský - část I.
- Jan Lucemburský - část II: Král a jeho páni
- Český stát v době Lucemburků Archivováno 16. 6. 2007 na Wayback Machine.
- Lucemburkové v triforiu sv. Víta Archivováno 23. 9. 2015 na Wayback Machine.