Pancsen láma
A sorozat témája Tibeti buddhizmus |
---|
![]() |
Gyakorlatok és szintek
|
Történelem és áttekintés
|
A pancsen láma vagy másként tasi láma[1][2] (tibetiül: པན་ཆེན་བླ་མ, Wylie-féle átírással pan-chen bla-ma) a gelug rendhez tartozó tibeti buddhista vallási vezető, a dalai láma után a második legmagasabb egyházi méltóság. A mindenkori pancsen láma székhelye a Sigace városban található Tasilhumpo kolostor.
Jelentése, szerepe
[szerkesztés]A pancsen láma megnevezés hibrid kifejezés, mely a szanszkrit pandita (tudós) és a tibeti cshenpo (nagy) szavakból áll össze, és ily módon jelentése „nagy tudós láma”. Mandzsu hatásra a cím ismert még pancsen erdeni[3] formában is, ennek jelentése „kincses nagy tudós”.[4]
A pancsen lámát Amitábha (tibetiül Öpagme), a mahájána buddhizmus egyik legnépszerűbb buddhája megtestesülésének tartják.[5] Akárcsak a többi jelentős tibeti vallási vezető esetében, a cím öröklődése a tulku (mongolul: kubilgán) öröklési rendszer, azaz reinkarnációs láncolat keretében történik. Az előző pancsen láma a halála után ismét testet ölt a földön, és az így megszületett személy lesz a méltóság következő viselője. Ahhoz, hogy a reinkarnáció „érvényes” legyen, a mindenkori dalai lámának is el kell ismernie.[6] A reinkarnációs láncolatot Szubhúti indiai buddhistáig, a történelmi Sákjamuni buddha tanítványainak egyikéig vezetik vissza.[7][8] Őt további három indiai követi, majd Gö Locava személyében az első tibeti reinkarnáció.[9][10]
A pancsen láma fontos szerepet tölt be a dalai láma reinkarnációjának megkeresésében és kiválasztásában, illetve a felnőtté érett dalai láma felszentelésében. Ezzel párhuzamosan a dalai lámának hasonló feladata van a pancsen lámával kapcsolatban. Loszang Trinle Lundub Csöki Gyalcen, a X. pancsen láma egy hivatalos kínai tudósítás szerint így nyilatkozott erről: „a tibeti hagyomány szerint a dalai lámának és a pancsen lámának kölcsönösen el kell ismerniük egymást.”[11] A pancsen láma a dalai lámával együtt részt vesz a tibeti-mongol buddhizmus harmadik legmagasabb egyházi méltóságának, az urgai székhelyű bogdo gegen megtestesülésének a felkutatásában is.
Története
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/Lossan_Chho_Kyi_Gyal_-Tshan.jpg/200px-Lossan_Chho_Kyi_Gyal_-Tshan.jpg)
A pancsen láma hivatalát a tibeti teokratikus államot kiépítő 5. dalai láma hozta létre, mikor 1645-ben[12] a pancsen láma címet adományozta mesterének, Loszang Csöki Gyalcennek (1570–1662). Loszang Csöki Gyalcen ugyanakkor sorban a negyedik pancsen láma lett, minthogy utólag még több fontos gelug rendi szerzetest iktattak be elé a reinkarnációs láncolatba, akik életük során soha nem viselték a méltóságot, de akként tekintenek rájuk. Az utólagosan elismert pancsen lámák közül az első Kedrubdzse (1385–1438), a gelug rendet megalapító Congkapa tanítványa. A Loszang Csöki Gyalcent soron követő pancsen lámák életkortól függően tanító-tanítványi viszonyban álltak a dalai lámával: a 4. pancsen láma például az V. és a VI. dalai láma mestere volt, az V. dalai láma pedig a VI. pancsen lámáé.
1713-ban a mandzsu származású Kanghszi kínai császár az eredetivel kevert mandzsu terminussal pancsen erdeninek nevezte a pancsen lámát. A 18. században a Tibet feletti mandzsu befolyás erősödésével párhuzamosan a mandzsuk megkísérelték számukra kedvező módon alakítani a tibeti vallási vezetők kiválasztásának folyamatát. Ennek fényében 1792-ben Csien-lung kínai császár a Tibet kormányzásáról kiadott dekrétumában új módszert vezetett be a reinkarnációk megtalálására.[13] Szemben az addigi gyakorlattal, mely szerint jósok segítségével keresték meg a főlámák megtestesüléseit, a császár az urnás módszer használatát írta elő: a lehetséges jelöltek nevét egy arany urnából húzták ki.
A 9–12. dalai lámák fiatalon elhunytak, így uralmuk alatt megnövekedett a pancsen lámák hatalma és jelentősége.[14] Különösen a VI. pancsen láma, Loszang Palden Jese (1738–1780) játszott kiemelt szerepet: tárgyalt a britekkel a kereskedelmi kapcsolat kiépítéséről, és a mandzsu császári udvarban a dalai lámának kijáró tisztelettel fogadták.[15][16] Utódja, Palden Tenpe Nyima (1782–1853) 1844-ben felépíttette a pancsen lámák nyári palotáját a Tasilhunpo kolostortól nem messze; az épületet a X. pancsen láma ideje alatt bővítették ki.
A mandzsu dinasztia megdöntése után az országa függetlenségéért küzdő, erőskezű 13. dalai láma és a kínaiakkal barátibb viszonyt ápoló 9. pancsen láma között egyre feszültebbé vált a viszony, mely kiváltképp akkor éleződött ki, mikor szóba került egy önálló, modern tibeti hadsereg felállítása. 1923-ban a pancsen láma a kínai fennhatóság alatt álló belső-mongol területekre menekült, és ott-tartózkodása „folyamatos fenyegetésnek bizonyult a dalai láma kormánya számára, mivel félő volt, hogy majd erős kínai segítséggel tér vissza.”[17] A 9. pancsen láma csak élete végén térhetett vissza Tibetbe. 1937-ben bekövetkezett halála után utódlása miatt a tibeti kormány összeütközésbe került a kínai hatóságokkal: mindegyik félnek saját jelöltje volt a pozícióra, és egyik sem volt hajlandó elismerni a másikat. A kínaiak által támogatott Loszang Trinle Lundub Csöki Gyalcent (1938–1989) eleinte a Kuomintanghoz fűzték szoros szálak, később viszont a kommunista párttal kezdett szimpatizálni, akik a pancsen láma hatalmát, szerepét és státuszát arra használták fel, hogy szembefordítsák a dalai lámával.[18] Az 1959-es tibeti felkelés és a dalai láma Indiába történő menekülése után a kínai kormány vezető pozícióba helyezte a pancsen lámát, azonban 1962-es, az ország helyzetének javításáért benyújtott folyamodványa nemkívánatossá tette a pártban: nyilvánosan meghurcolták és bebörtönözték. Szabadulása után feladta szerzetesi esküjét és megnősült, de rehabilitációjára csak 1982-ben került sor.
A 11. pancsen láma
[szerkesztés]1989. január 28-án a 10. pancsen láma máig tisztázatlan körülmények között hunyt el.[19] A reinkarnáció megkeresése hamar ellentétekhez vezetett az indiai emigrációban élő dalai láma és a kínai kormány között. 1995. május 14-én a dalai láma Gedun Csöki Nyimát, egy akkor hatéves tibeti kisfiút nyilvánított a pancsen láma újjászületésének,[20] a kínai kommunista kormány viszont ezt figyelmen kívül hagyva ismét a mandzsu fennhatóság korából származó urnás választási módszerhez folyamodott, valamint érvénytelennek nyilvánították a dalai láma határozatát. Három nappal később, május 17-én Gedun Csöki Nyima és családja is eltűnt; a kínai hatóságok nyilatkozata szerint azóta az ország más vidékén él hétköznapi emberként.[20] Semmilyen médiához tartozó személy vagy emberjogi szervezet nem találkozhat vele.
A kínai kormány 1995. november 11-én az akkor ötesztendős, egészen addig Pekingben nevelkedett Csöki Gyalpót nyilvánították a pancsen láma tizenegyedik újjászületésének.[21] Beiktatására december 8-án került sor a Tasilhunpo kolostorban;[22] de sem a dalai láma, sem a tibeti emigráns kormány nem ismeri el őt a valódi reinkarnációnak.
A pancsen lámák listája
[szerkesztés]Név | Élt | Tibetiül | Megjegyzés | |
---|---|---|---|---|
1. | Kedrubdzse | 1385–1438 | མཁས་གྲུབ་རྗེ། Mkhasz grub rdzse |
Utólagosan kapta a címet. |
2. | Szönam Csoglang | 1438–1505 | བསོད་ནམས་ཕྱོགས་ཀྱི་གླང་པོ། Bszod-namsz phjogsz-glang |
Utólagosan kapta a címet. |
3. | Venszapa Loszang Tondrup | 1505–1568 | དབེན་ས་པ་བློ་བཟང་དོན་གྲུབ། Dben-sza-pa Blo-bzang Don-grub |
Utólagosan kapta a címet. |
4. | Loszang Csöki Gyalcen | 1570–1662 | བློ་བཟང་ཆོས་ཀྱི་རྒྱལ་མཚན། Blo-bzang cshosz-kji rgyal-mchan |
Az első pancsen láma, aki életében viselte a címet. |
5. | Loszang Jese | 1663–1737 | བློ་བཟང་ཡེ་ཤེས། Blo-bzang je-sesz |
|
6. | Loszang Palden Jese | 1738–1780 | བློ་བཟང་དཔལ་ལྡན་ཡེ་ཤེས། Blo-bzang dpal-ldan je-sesz |
|
7. | Palden Tenpe Nyima | 1782–1853 | དཔལ་ལྡན་བསྟན་པའི་ཉི་མ། Dpal-ldan bsztan-pai nyi-ma |
|
8. | Tenpe Vangcsuk | 1855–1882 | བློ་བཟང་དཔལ་ལྡན་ཡེ་ཤེས། Blo-bzang dpal-ldan je-sesz |
|
9. | Tubten Csöki Nyima | 1883–1937 | ཐུབ་བསྟན་ཆོས་ཀྱི་ཉི་མ། Thub-bsztan cshosz-kji nyi-ma | |
10. | Loszang Trinle Lundub Csöki Gyalcen | 1938–1989 | བློ་བཟང་ཕྲིན་ལས་ལྷུན་གྲུབ ཆོས་ཀྱི་རྒྱལ་མཚན། Blo-bzang phrin-lasz lhun-grub cshosz-kji rgjal-mchan |
|
11. | Gedun Csöki Nyima | 1989– | དགེ་འདུན་ཆོས་ཀྱི་ཉི་མ Dge-dun cshosz-kji nyi-ma |
A dalai láma és a tibeti emigráns kormány által elismert pancsen láma. |
Csöki Gyalpo | 1990– | ཆོས་ཀྱི་རྒྱལ་པོ། Cshosz-kji rgjal-po |
A Kínai Népköztársaság kormánya által elismert pancsen láma. |
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Horváth Krisztián: Egy magyar utazó a Kuomintang gyűlésén, 1932-ben nyest.hu, 2014. augusztus 4.
- ↑ Hedin Sven: Az Északi Sarktól a Déli Sarkig. Budapest, Lampel R. Kk. (Wodianer F. és Fiai) R.T. Könyvkiadóvállalata, 1912. 145-147. old.
- ↑ Hagyomány kínai írásjegyekkel 班禪額爾德尼, egyszerűsített kínai írásjegyekkel 班禅额尔德尼, pinjin átírással bānchán é ěr dé ní.
- ↑ Hoffmann 2001 p. 83
- ↑ Hoffmann 2001 p. 83.
- ↑ Ya Hanzhang: Biographies of the Tibetan Spiritual Leaders Panchen Erdenis. Peking: Foreign Language Press. 1987. 350. o.
- ↑ Stein 1972 p. 84
- ↑ Das 1970 p. 82
- ↑ Stein 1972 p. 84
- ↑ Das 1970 p. 82
- ↑ Loszang Trinle Lundub Csöki Gyalcen: On Tibetan Independence. China Reconstructs, XXXVII. évf. 1. sz. (1988. január) 8–15. o.
- ↑ The Difference between Dalai Lama and Panchen Erdeni. Tibet Tour (angolul) (2013. február 20.) (Hozzáférés: 2013. június 5.)
- ↑ Smith 1997 p. 135
- ↑ Mullin, Glenn H: The Fourteen Dalai Lamas: A Sacred Legacy of Reincarnation. Új-Mexikó, Santa Fe: Clear Light Publishers. 2001. 175. o. ISBN 1-57416-092-3
- ↑ Stein 1972 pp. 88–89
- ↑ Hoffmann 2001 p. 90
- ↑ Hoffmann 2001 p. 104
- ↑ Hoffmann 2001 pp. 110–111
- ↑ Laird, Thomas: The Story of Tibet: Conversations with the Dalai Lama. New York: Grove Press. 2006. 355. o. ISBN 978-0-8021-1827-1
- ↑ a b Buddhist Channel 2007
- ↑ Hilton, Isabel: Spies in the House of Faith. The New Yorker, (1997. augusztus 23.) 170. o.
- ↑ Mackerras, Colin – Bucknall, Kevin B: The New Cambridge Handbook of Contemporary China. (hely nélkül): Cambridge University Press. 2001. 1994. o. ISBN 0-521-78143-4
Források
[szerkesztés]- ↑ Buddhist Channel 2007: Gedhun Choekyi Nyima the XIth Panchen Lama turns 18: Still disappeared. The Buddhist Channel (angolul) (2007. április 25.) (Hozzáférés: 2013. június 8.)
- ↑ Das 1970: Das, Sarat Chandra: Contributions on the religion and history of Tibet. Újdelhi: Manjuśrī Pub. House. 1970.
- ↑ Hoffmann 2001: Hoffmann, Helmut: A tibeti műveltség kézikönyve. (ford.) Csatlós Péter. Budapest: Terebess Kiadó. 2001. ISBN 963-9147-44-3
- ↑ Smith 1997: Smith, Warren W., Jr: Tibetan Nation: A History Of Tibetan Nationalism And Sino-Tibetan Relations. (hely nélkül): Westview press. 1997. ISBN 978-0-8133-3280-2
- ↑ Stein 1972: Stein, Rolf Alfred: Tibetan Civilization. (hely nélkül): Stanford University Press. 1972. ISBN 0-8047-0901-7
További információk
[szerkesztés]- Terebess Lexikon
- Index: Nagykorú lesz az eltűnt tibeti láma
- mindennapi.hu: Kína: a kommunista kormány kiválasztotta az új lámát Archiválva 2011. december 4-i dátummal a Wayback Machine-ben
- BBC: Tibet's missing spiritual guide (angolul)