Liste over tektoniske plater
Liste over tektoniske plater inkluderer både beviste og antatte tektoniske plater på Jorden. Plater som ikke lenger eksisterer, er ikke oppført.
Det finnes i dag sju store tektoniske plater i Jordens litosfære; seks kontinentbærende plater (kontinentalplater) og en stor havbunnsplate (Stillehavsplaten). Disse sju platene utgjør drøye 90 % av Jordens overflate. I tillegg finnes en rekke mindre plater, de fleste av dem er havbunnsplater. Det minste platene går ofte under betegnelsen «mikroplater».
De fleste forskere er enige om at antallet store tektoniske plater på Jorden er sju. I den følgende listen har Peter Bird ikke ført opp Den indoaustralske kontinentalplaten som en egen enhet, men betrakter den som to adskilte plater; Den australske og Den indiske. Dette går imot den gjengse oppfatningen. Videre er det uenighet blant forskere om de mindre platene og mikroplatene; både antallet av dem, kategoriseringen av dem og i noen tilfeller også eksistensen av dem.[1]
Liste over Birds tektoniske plater
[rediger | rediger kilde]Følgende oversikt inneholder de tektoniske plater som geologen og geofysikeren Peter Bird postulerte i 2003.[2] De fleste platene er også akseptert av andre forskere.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Tectonic_plates_boundaries_detailed-en.svg/1000px-Tectonic_plates_boundaries_detailed-en.svg.png)
- Listen består av kolonner som kan sorteres etter behov ved å klikke på sorteringssymbolet i kolonneoverskriften.
Andre plater
[rediger | rediger kilde]- Ofte blir sørspissen av Juan de Fuca-platen regnet som en egen plate. Denne blir da kalt Gordaplaten. Nordspissen av Juan de Fuca-platen blir noen ganger skilt ut som en egen plate, Explorerplaten.[25][26]
- En del av Den eurasiske kontinentalplaten blir betegnet som Den apuliske platen, og en del av denne blir igjen kalt Den adriatiske platen.[27] Den adriatiske platen omfatter den nordøstlige delen av Italia samt Adriaterhavet og deler av Alpene og De dinariske Alpene. Den apuliske platen omfatter utover det Sør-Italia og det sørlige Adriaterhavet, samt deler av Sicilia.
- I Det tibetanske høylandet sør for Tarimbekkenet antas det befinne seg en mikroplate, «Den tibetanske platen», som skyves av den penetrerende indiske platen, og som derfor presser Tibetplaten nedover.[28][29]
- En liten del av den nesten helt subduerte Kulaplaten finnes fortsatt på overflaten under Den nordamerikanske kontinentalplaten. Dette omtrentlige trekantede fragmentet befinner seg omtrent mellom 168 ° og 171,5 ° øst mellom Aleutergropen og Stalemate Ridge.[30]
- Bruddsonen mellom Den afrikanske kontinentalplaten og Somaliaplaten langs Det østafrikanske riften inneholder tre mikroplater: Victoriaplaten omkring Victoriasjøen, som er omgitt av de to hoveddelene; Rovumaplaten i nordøstlige Mosambik og sørlige Tanzania, samt Lwandleplaten som hører til sør for Madagaskar og som vesentlig hører til denne øyas havbunnsskorpe.[31]
Bilder
[rediger | rediger kilde]-
Þingvellir på Island. Bruddsone mellom Den nordamerikanske kontinentalplaten og Den eurasiske kontinentalplaten.
-
Del av San Andreas-forkastningen mellom Den nordamerikanske kontinentalplaten og Stillehavsplaten.
-
Himalaya er dannet av sammenstøtet mellom Den indiske platen og Den eurasiske kontinentalplaten.
-
Den østafrikanske riften er resultatet av at Den afrikanske kontinentalplaten og Somaliaplaten driver fra hverandre.
-
Den raske subduksjonen av den vestlige kanten av Stillehavsplaten gjør deler av Øst-Asia svært utsatt for jordskjelv og vulkanutbrudd.
-
Rødehavet utvider seg stadig, siden Den afrikanske kontinentalplaten og Arabiaplaten beveger seg bort fra hverandre.
-
Snøfall har tydeliggjort transformforkastningen mellom Stillehavsplaten og Den australske platen på vestsiden av Sørøya (New Zealand).
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ «How Many Tectonic Plates are There in the World?». Journeys by Maps.com (engelsk). 2. mai 2011. Arkivert fra originalen 14. januar 2018. Besøkt 13. januar 2018.
- ^ a b c d e f g h i j k l m n o p Peter Bird: An updated digital model of plate boundaries. In: G³ – Geochemistry, Geophysics, Geosystems. An electronic journal of the earth sciences. Arkivert 14. januar 2018 hos Wayback Machine. Band 4, Nr. 3, 14. Mars 2003. AGU™ Publications and the Geochemical Society forlaget John Wiley & Sons, Inc., ISSN 1525-2027, besøkt 8. Januar 2018 (PDF; 16,2 MB, engelsk).
- ^ a b c d e f g h i j C. DeMets, R. G. Gordon, D. F. Argus og S. Stein (1994) Effect of recent revisions to the geomagnetic reversal time scale on estimate of current plate motions. in: Geophysical Research Letters 21, s. 2191–4.
- ^ a b S. McClusky, S. et al. (2000) Global Positioning System constraints on plate kinematics and dynamics in the eastern Mediterranean and Caucasus. in: Journal of Geophysical Research 105, s. 5695–719.
- ^ S. Lamb (2000) Active deformation in the Bolivian Andes, South America. in: Journal of Geophysical Research 105, s. 25.627–53.
- ^ a b K. Heki, S. Miyazaki, H. Takahashi, M. Kasahara, F. Kimata, S. Miura, N. F. Vasilenko, A. Ivaschenko og K.-D. An (1999) The Amurian plate motion and current plate kinematics in eastern Asia. in: Journal of Geophysical Research 104, s. 29.147–55.
- ^ a b c C. Rangin, X. Le Pichon, S. Mazzotti, M. Pubellier, N. Chamot-Rooke, M. Aurelio, A. Walpersdorf og R. Quebral (1999) Plate convergence measured by GPS across the Sundaland/Philippine Sea plate deformed boundary: The Philippines and eastern Indonesia. in: Geophysical Journal International 139, s. 296–316.
- ^ M. T. Halbouty et al. (Hrsg.) (1986) Circum-Pacific Map Project: Plate-Tectonic Map of the Circum-Pacific Region. 5 sheets at 1:10,000,000 and 1 sheet at 1:20,000,000. American Association of Petroleum Geologists, Tulsa.
- ^ P. Lonsdale (1988) Structural pattern of the Galapagos microplate and evolution of the Galapagos triple junctions. in: Journal of Geophysical Research 93, s. 13.551–74.
- ^ D. S. Wilson (1988) Tectonic history of the Juan de Fuca Ridge over the last 40 million years. in: Journal of Geophysical Research 93, s. 11.863–76.
- ^ S. Anderson-Fontana, J. F. Engeln, P. Lundgren, R. L. Larson und S. Stein (1986) Tectonics and evolution of the Juan Fernandez microplate at the Pacific-Nazca-Antarctic plate junction. in: Journal of Geophysical Research 91, s. 2005–18.
- ^ J. C. Weber, T. H. Dixon, C. DeMets, W. B. Ambeh, P. Jansma, G. Mattioli, J. Saleh, G. Sella, R. Bilham og O. Perez (2001) GPS estimate of relative motion between the Caribbean and South American plates, and geologic implications for Trinidad and Venezuela. in Geology 29, s. 75–8.
- ^ a b T. Seno, S. Stein og A. E. Gripp (1993) A model for the motion of the Philippine Sea plate consistent with NUVEL-1 and geological data. in: Journal of Geophysical Research 98, s. 17.941–8.
- ^ F. Martinez og B. Taylor (1996) Fast backarc spreading, rifting, and microplate rotation, between transform faults in the Manus Basin, Bismarck Sea. in: Marine Geophysical Researches 18, s. 203–24.
- ^ a b K. E. Zellmer og B. Taylor (2001) A three-plate kinematic model for Lau Basin opening. in: Geochemistry Geophysics Geosystems 2, 2000GC000106.
- ^ R. Trenkamp, J. N. Kellogg og J. T. Freymueller (1996) Transect of Nazca-South America plate boundary in Ecuador and Columbia: 8 years of CASA GPS results (abstract). in: Eos Trans. AGU, 77 (46), Fall Meeting Supplement, F142.
- ^ a b P. Tregoning et al. (1998) Estimation of current plate motions in Papua New Guinea from Global Positioning System observations. in: Journal of Geophysical Research 103, s. 12.181–203.
- ^ D. B. Cook, K. Fujita og C. A. McMullen (1986) Present-day plate interactions in northeast Asia; North America, Eurasian, and Okhotsk plates. in: Journal of Geodynamics 6, s. 33–51.
- ^ J. F. Engeln og S. Stein (1984) Tectonics of the Easter plate. in: Earth and Planetary Science Letters 68, s. 259–70.
- ^ J. N. Kellogg, V. Vega, T. C. Stallings og C. L. V. Aiken (1995) Tectonic development of Panama, Costa Rica, and the Columbian Andes: Constraints from Global Positioning System geodetic studies and gravity. in: P. Mann (Hrsg.) Geologic and Tectonic Development of the Caribbean Plate Boundary in Southern Central America. Geological Society of America Special Paper 295, s. 75–86.
- ^ C. DeMets og S. Traylen (2000) Motion of the Rivera plate since 10 Ma relative to the Pacific and North American plates and the mantle. in: Tectonophyics 318, s. 119–59.
- ^ a b A. M. Pelayo og D. A. Wiens (1989) Seismotectonics and relative plate motions in the Scotia Sea region. in: Journal of Geophysical Research 94, s. 7293–320.
- ^ D. Chu og R. G. Gordon (1999) Evidence for motion between Nubia and Somalia along the Southwest Indian ridge. in: Nature 398, s. 64–7.
- ^ P. Tregoning, R. J. Jackson, H. McQueen, K. Lambeck, C. Stevens, R. P. Little, R. Curley og R. Rosa (1999) Motion of the South Bismarck plate, Papua New Guinea. in: Geophysical Research Letters 26, s. 3517–20.
- ^ Informasjon fra U.S. Geological Survey
- ^ Informasjon fra University of Washington
- ^ Informasjon fra universitetet i Lausanne Arkivert 3. mai 2009 hos Wayback Machine.
- ^ Artikkel i thepublicmedia.de Arkivert 2015-02-18, hos Wayback Machine.
- ^ Meddelelse fra Helmholtz-Stiftung (engelsk)[død lenke]
- ^ «P. Lonsdale (1988) Paleogene history of the Kula plate: Offshore evidence and onshore implications. In: Geological Society of America Bulletin, s. 733–754. (PDF)» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 18. februar 2015. Besøkt 8. januar 2018.
- ^ S. Stamps et al. (2008) A kinematic model for the East African Rift. In: Geophysical Research Letters 35 (5).
Eksterne lenker
[rediger | rediger kilde]- (en) Plate tectonics – kategori av bilder, video eller lyd på Commons