Werwolf
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/92/Werwolfwimpel.svg/250px-Werwolfwimpel.svg.png)
Werwolf (tysk for «varulv») var kallenavn for en hemmelig sabotasjeorganisasjon og motstandsbevegelse i det nazistiske Tyskland som ble dannet av SS høsten 1944 og virket fram mot slutten av andre verdenskrig. Werwolf-enhetene var små grupper som skulle kjempe bak fiendens linjer når tyske områder ble okkupert.
Planene for Werwolf-organisasjonen var omfattende (geriljaangrep, brannstiftelser, likvideringer og radiosendinger), men spilte ingen praktisk rolle for de allierte styrkene og den videre utviklingen i Tyskland. Selv om Himmler i hemmelighet opprettet Organisation Werwolf, ledet av SS-Obergruppenführer Hans-Adolf Prützmann (1901-45),[2] forsøkte Prützmann i realiteten i stedet - sammen med Gauleiter Karl Kaufmann[3] i Hamburg og andre - å forhandle med britene via dansk motbevegelse om en fredelig kapitulasjon. Da overgivelsen var et faktum, og varulvene skulle ha innledet sine operasjoner, fikk de i stedet ordre om å innstille all aktivitet i radiotalen som Hitlers etterfølger, admiral Dönitz, holdt fra sitt hovedkvarter i Flensburg. Av Europas overvundne nasjoner var Tyskland den eneste som aldri fikk noen fungerende motstandsbevegelse.[4]
Aksjonistene i organisasjonen ble omtalt som Werwölfe, i entall Werwolf, avledet av ordspillet Wehrwolf («verneulv»), jfr Wehrmacht («vernemakt»), den tyske hærens navn.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Front_und_Heimat_April_1945_Die_deutsche_Soldatzeitung_front_page_Werwolf_etc_Nazi_Germany_%28No_known_copyright_restrictions%29.jpg/250px-Front_und_Heimat_April_1945_Die_deutsche_Soldatzeitung_front_page_Werwolf_etc_Nazi_Germany_%28No_known_copyright_restrictions%29.jpg)
Historikk
[rediger | rediger kilde]Planene for tyske geriljagrupper av spesialtrente motstandsfolk skal ha oppstått etter at de allierte vestmaktene hadde nedkjempet tyskerne i Normandie sommeren 1944. I september samme år ble «varulv»-organisasjon opprettet av Heinrich Himmler, den øverste sjefen for SS og landets enorme sikkerhetsapparat. Oppdraget var å bygge opp en undergrunnsbevegelse for militær motstand i tapte grenseområder og et eventuelt okkupert Tyskland.[5] SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS Hans-Adolf Prützmann ble utsett til leder av organisasjonen.[5]
Tiltaket ble for alvor iverksatt i mars og april 1945, da propagandaminister Joseph Goebbels, som i 1943 hadde erklært «total krig» og var Generalbevollmächtigter für den totalen Kriegseinsatz,[5] oppfordret det tyske folk å kjempe til siste mann[5] mot briter, amerikanere og «bolsjeviker».[6] Samme formaning kom også fra Radio Werwolf (Sender Werwolf) som kringkastet propagandameldinger til «varulvene» fra 1. til 24. april denne våren.[7]
Ifølge «dolkestøtslegenden» hadde tyske politikere sviktet da landet som militært ubeseiret i første verdenskrig valgte å kapitulere i 1918. Landets upatriotiske sosialister og jøder var angivelig skyld i det ydmykende nederlaget og i krisene som fulgte. Nazistene var derfor svært opptatt av ikke å overgi seg denne gangen.[6] Himmler forbød ethvert samarbeid med fienden og enhver overgivelse, men Karl Dönitz, storadmiralen som hadde overtatt som tysk rikspresident etter Hitlers selvmord 30. april, erklærte 5. mai at varulv-aksjonene fra da av var innstilt og ulovlige.
Werwolf-styrkene omfattet ved slutten av 1944 rundt 5.000 personer av begge kjønn,[6] rekruttert fra Hitlerjugend, SS, SA og nazistpartiet ellers. De var ikke bare få, men også mangelfullt bevæpnet, lite trent og dårlig koordinert. Selv om mange i den amerikanske hæren var alvorlig bekymret for tyske «varulver», hadde aksjonene ingen betydning som væpnet motstand, kun som desperate propagandatiltak. Den viktigste propagandaseieren var likvidasjonen av Franz Oppenhoff (1902-45) utenfor Aachen 25. mars 1945. Han var innsatt av amerikanerne som den første tyske «etterkrigsborgermesteren», og mordet ble beordret av Himmler[5] under kodenavnet Unternehmen Karneval («Aksjon karneval»). Fire SS-menn og to medlemmer av Hitlerjugend ble observert av grensevakten Jeu Saive, som ble mistenksom og bestemte seg for å følge etter dem. En tilfangetatt amerikansk bombeflyger slapp de seks uhindret inn i den frigjorte sonen, og partiavisen Völkischer Beobachter kalte drapet en rettferdig handling.[8] Oppenhoff var sakfører og hadde tidligere forsvart Aachens katolske patere mot nazi-regimet. Biskopen i Aachen, Johannes Joseph van der Velden, foreslo ham til stillingen, da den amerikanske okkupasjonsmakten søkte etter et overhode for byen. Oppenhoff ble tatt i ed 31. oktober 1944. I dag er en av Aachens vakreste gater, Oppenhoff-Allee, oppkalt etter ham.[9][10]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Der_Festungskommandant_von_Kirkenes_%287129772027%29.jpg/250px-Der_Festungskommandant_von_Kirkenes_%287129772027%29.jpg)
1. april 1945 gikk Radio Werwolf på luften for første gang og endret ordet «varulv» fra noe i sagn og eventyr til et offentlig slagord. Men Radio Werwolf var løsrevet fra Himmlers Werwolf-organisasjon, for propagandaen var kuppet av Goebbels, noe som gjorde bevegelsen enda mer kaotisk, for han brukte den til å forkynne sin ideologiske nihilisme, som ikke hadde noe med organisasjonens opprinnelige mål å gjøre, og brakte medlemmene i vanry og fikk dem til å trekke seg. Dette er også årsaken til den nesten latterlige forskjellen mellom deres antatte mål og deres faktiske resultater.[11]
I de siste aprildagene i 1945 var den tyske rustningsminister Albert Speers oppfatning at jo før Hitler døde, jo bedre. Speer foreslo at regulære tyske tropper skulle overta Radio Werwolf i Königs Wusterhausen i Brandenburg under tilbaketoget. Fra denne radiosenderen kunne Speer på sin flukt nordover fra Berlin til Flensburg, holde sin radiotale der han bemyndiget sabotasje av Hitlers ordre om å sprenge og rasere all infrastruktur. I stedet måtte Speer holde talen sin fra radiosenderen i Hamburg, der hans ungdomsvenn Karl Kaufmann (1909-1969) var Gauleiter.[12]
Varulvene kunne ikke ha foretatt seg noe etter Tysklands nederlag, ettersom de ikke en gang fikk omtale et nederlag eller forholde seg til tanken. De var ment å operere parallelt med en regulær, kjempende hær. Selv antok de at de skulle kjempe i uniform og ha status som krigsfanger om de ble tatt til fange. Da de fikk vite at de skulle kjempe i sivile klær, trakk mange seg.[13]
Werwolf-navnet
[rediger | rediger kilde]Betegnelsen Werwolf ble første gang brukt som kallenavn for motstandsbevegelsen i Himmlers tale til Volkssturm, den nyopprettede tyske folkemilitsen, 28. oktober 1944. Navnet var trolig inspirert av Der Wehrwolf. Eine Bauernchronik,[5][1] en populær roman fra 1910 av den tyske forfatteren Hermann Löns. Forfatteren, som selv ble drept i første verdenskrig i 1914, forteller her om bonden Wulf som under trettiårskrigen tappert forsvarte seg sammen med en flokk partisaner[14] som kalles «forsvarsulver»; tittelen er et ordspill på Wehrwolf («verneulv»] og Werwolf («varulv»).
Werwolf-navnet kan også ha spilt på Hitlers eget pseudonym «Herr Wolf» («herr Ulv»), og hans ulike forsvarsanlegg som «ulvejuvet» (Wolfsschlucht I), «ulvehiet» (Wolfsschanze) og «førerhovedkvarteret Varulv» (Führerhauptquartier Werwolf),[1] navn dannet med utgangspunkt i fornavnet Adolf som betyr «edel ulv». Tidligere hadde ordet også gitt navn til «Verneulv. Forbund av tyske menn og frontkrigere» (Wehrwolf. Bund deutscher Männer und Frontkrieger),[15] en organisasjon for nasjonalistiske militære fra første verdenskrig som ble opprettet i 1918, og gikk inn i nazistenes stormtroppavdelinger i SA i 1933.
«Varulvene» brukte en Wolfsangel som symbol. Tegnet, som likner på det gamle fangstredskapet «ulvekrok», ble regnet som en «nazi-rune», men Werwolf tolket det som en kombinasjon av runene I og S, en forkortelse for ich siege, «jeg seirer». Merket skulle sette skrekk i både tyskere og fiender.[1]
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ a b c d Himmlers letztes Aufgebot: die NS-Organisation «Werwolf» (2008) side 13
- ^ «Hans-Adolf Prützmann»
- ^ Karl Kaufmanns radiotale til befolkningen 3. mai 1945 om Tysklands nederlag
- ^ Hugh Trevor-Roper: Hitlers sidste dage (s. 106-07), forlaget Cicero, 2002, ISBN 87-7714-489-9
- ^ a b c d e f Deutsches Historisches Museum om Der Werwolf
- ^ a b c Antony Beevor: The fall of Berlin (2003)
- ^ Steffen Hennicke, Deutsches Historisches Museum, Berlin, 19. mai 2015
- ^ Oppenhoff, murdered after the liberation
- ^ «Franz Oppenhoff»
- ^ Oppenhoffs gravsted, ww2gravestone.com
- ^ Hugh Trevor-Roper: Hitlers sidste dage (s. 109)
- ^ Hugh Trevor-Roper: Hitlers sidste dage (s. 177)
- ^ Hugh Trevor-Roper: Hitlers sidste dage (s. 108)
- ^ Hermann Löns: Der Werwolf
- ^ Wehrwolf. Bund deutscher Männer und Frontkrieger, tysk digitalt bibliotek
Se også
[rediger | rediger kilde]Litteratur
[rediger | rediger kilde]- Perry Biddiscombe: The Last Nazis – SS Werewolf Guerilla Resistance in Europe 1944-1947 ISBN 0-7524-2967-1
- Volker Koop: Himmlers letztes Aufgebot: die NS-Organisation «Werwolf» (2008)