Povești. Povestiri
De Ion Creangă
5/5
()
Informații despre cartea electronică
Beth nici n-a visat vreodată că ar putea întâlni un cățel fermecat! Cu atât mai puțin acum, când se plictisește în vacanță la ferma unchilor săi, iar vărul ei nu scapă nicio ocazie s-o necăjească. Atunci când apare Storm, un pui de border collie cu puteri magice, vacanța lui Beth se transformă într-o aventură de neuitat.
Legat de Povești. Povestiri
Cărți electronice asociate
Momente și schițe Evaluare: 5 din 5 stele5/5Basme Evaluare: 5 din 5 stele5/5Bunicul. Bunica Evaluare: 3 din 5 stele3/5Amintiri din copilărie. Povești, povestiri, nuvele Evaluare: 5 din 5 stele5/5Basme. Fratii Grimm Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriOliver Twist Evaluare: 5 din 5 stele5/5Zâna Zorilor și alte povești Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriCuore. Inimă de copil Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriPraslea Cel Voinic Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriAlice în Țara Minunilor Evaluare: 5 din 5 stele5/5Basme Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriDoine. Pasteluri. Poezii populare Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriNunta Zamfirei Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriBalade vesele și triste Evaluare: 5 din 5 stele5/5Moartea Caprioarei Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriSnoave sau poveşti populare Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriPoezii populare ale romanilor Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriNiculăiță minciună Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriAventurile lui Pinocchio: O poveste pentru oameni mari Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriO noapte furtunoasa Evaluare: 5 din 5 stele5/5Cele Douasprezece Fete De Imparat Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriDavid Copperfield Evaluare: 5 din 5 stele5/5Plumb Evaluare: 5 din 5 stele5/5Cismigiu et Comp. Buna dimineata, baieti! Evaluare: 5 din 5 stele5/5Morcoveață Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriLa hanul lui Mânjoală şi alte nuvele Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriPoezii Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriFabule şi Satire Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriPădureanca Evaluare: 4 din 5 stele4/5Istoria se repetă. Momente, Schițe, Amintiri Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluări
Clasici pentru tineri adulți pentru dvs.
Vrăjitorul din Oz Evaluare: 4 din 5 stele4/5Aventurile lui Tom Sawyer Evaluare: 5 din 5 stele5/5Fram, ursul polar Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriO Călătorie Spre Centrul Pământului Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriCei Trei Mușchetari Evaluare: 5 din 5 stele5/5Heidi Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriCartea junglei Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriBasme Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluăriNeghinita. Povestiri si povesti Evaluare: 4 din 5 stele4/5Jack si vrejul de fasole. Poveste cu pictograme Evaluare: 0 din 5 stele0 evaluări
Recenzii pentru Povești. Povestiri
1 evaluare0 recenzii
Previzualizare carte
Povești. Povestiri - Ion Creangă
Cronologie
Poveşti
Soacra cu trei nurori
Capra cu trei iezi
Punguţa cu doi bani
Dănilă Prepeleac
Povestea porcului
Povestea lui Stan Păţitul
Povestea lui Harap-Alb
Fata babei şi fata moşneagului
Ivan Turbincă
Povestiri
Poveste
Moş Nichifor Coţcariul
Povestea unui om leneş
Moş Ion Roată
(Anecdotă)
Cinci pâni
(Anecdotă)
Ioan Roată şi Vodă Cuza
Păcală
Inul şi cămeşa
Acul şi barosul
Ursul păcălit de vulpe
Ion Creangă
POVEŞTI. POVESTIRI
Ion Creangă
PoveŞti. Povestiri
Povești. Povestiri
Ion Creangă
Ediţia de faţă reproduce textul apărut la Editura Litera,
Carte pentru toți, București, 2016
Copyright © 2017, 2020 Grup Media Litera
Editura Litera
O.P. 53; C.P. 212, sector 4, Bucureşti, România
tel.: 021 319 63 90; 031 425 16 19; 0752 548 372
e-mail: [email protected]
Ne puteți vizita pe
www.litera.ro
Editor: Vidraşcu şi fiii
Corector: Cătălina Călinescu
Tehnoredactare şi prepress: Ana Vârtosu
Descrierea CIP a Bibliotecii Naționale a României
Creangă, Ion
Povești. Povestiri / Ion Creangă; – Bucureşti Litera, 2017
ISBN 978-606-33-1845-0
ISBN 978-606-33-6213-2
821.131.1-93-31=135.1
CRONOLOGIE
1837 – La 1 martie, se naşte în satul Humuleşti, judeţul Neamţ, Plasa de Sus, cel care va fi cunoscut în literatura română sub numele Ion Creangă. Părinţii erau: „Ştefan a lui Petrea Ciubotariul din Humuleşti şi soţia sa Smaranda, născută David Creangă, din satul Pipirig, judeţul Neamţului". (Fragment autobiografic, tipărit postum).
1839, 10 iunie – Data naşterii lui Ion Creangă este înregistrată în documentele satului Humuleşti.
1846 – Ion începe cursul primar în satul natal, la şcoala înfiinţată de preotul Ion Humulescu (Nemţeanu), cu dascălul Vasile a Ilioaiei (Vasilcăi).
1848 – Trece la şcoala învăţătorului Neculai Nanu din Broşteni.
1853 – Termină clasa a treia primară la şcoala publică de la Târgul Neamţ, avându-l profesor pe Isaia Teodorescu („popa Duhu").
1854 – Toamna, după absolvirea clasei a patra, se înscrie sub numele de Ion Ştefănescu la şcoala de catiheţi din Fălticeni („fabrica de popi").
1855 – La 6 noiembrie, Ion Creangă este admis în anul al II-lea la seminarul din Socola.
1858 – Ion Creangă absolvă cursul inferior al seminarului.
1859 – Enoriaşii de la biserica Patruzeci de sfinţi din Iaşi dau mărturie lui Ion Creangă spre a fi hirotonisit preot.
1860 – La 26 octombrie îl găsim înscris ca student în anul I la Facultatea de Teologie din Iaşi.
1864 – Absolvind un an de studiu la Institutul normal vasilian, Creangă se înscrie la concursul pentru ocuparea postului vacant de institutor la secţiunea a II-a a clasei întâi de la şcoala primară vasiliană Trei Ierarhi. La 13 noiembrie primeşte decretul de numire în post.
1865 – La 10 ianuarie, Ion Creangă îşi începe activitatea de institutor.
1868 – Apare Metoda nouă de scriere şi citire pentru uzul clasei I primare de Ion Creangă, C. Grigorescu, Gh. Ienăchescu, N. Climescu, V. Răceanu şi A. Simionescu.
1870 – Creangă este mutat la Şcoala sucursală primară de băieţi nr. 1 din Iaşi (mahalaua Sărărie).
1871 – Dat în judecata consistoriului, în septembrie, pentru conduita sa, Creangă e oprit de la „lucrarea diaconiei, „până va da probe de îndreptare
. Era învinuit de a fi mers la teatru, de a fi tras cu puşca asupra ciorilor de pe turla bisericii, de a trăi mai mulţi ani despărţit de soţie şi de a se fi tuns.
Apare Învăţătorul copiilor – carte de citit în clasele primare de ambele sexe cu litere, slove şi buchi, cuprinzând învăţături morale şi instructive de C. Grigorescu, I. Creangă şi V. Răceanu.
1872 – Apare a doua ediţie a Învăţătorului copiilor.
1874 – Apare ediţia a III-a a Învăţătorului copiilor.
1875 – Ion Creangă face cunoştinţă cu Mihai Eminescu (numit într-o comisie de examinare a cărţilor didactice după care se preda la Iaşi).
Introdus de Mihai Eminescu la „Junimea", Ion Creangă publică în Convorbiri literare (la 1 octombrie) Soacra cu trei nurori şi (în decembrie) Capra cu trei iezi.
1876 – Apare Povăţuitoriu la citire prin scriere după sistema fonetică de Gh. Ienăchescu şi Ion Creangă, iar în Convorbiri literare – poveştile Punguţa cu doi bani (1 ianuarie), Dănilă Prepeleac (1 martie) şi Povestea porcului (1 iunie).
1877 – Creangă tipăreşte întâi în broşură, apoi în Convorbiri literare, nuvela Moş Nichifor Coţcariul. În revistă mai apar Povestea lui Stan Păţitul (1 aprilie) şi Fata babei şi fata moşneagului (septembrie).
1878 – În Convorbiri literare sunt publicate Ivan Turbincă (1 aprilie), Povestea lui Harap-Alb (1 august), Povestea unui om leneş (octombrie).
1879 – Apare Geografia judeţului Iaşi de V. Răceanu, Gh. Ienăchescu şi Ion Creangă.
1880 – În Albumul macedo-român se publică Moş Ion Roată şi Unirea.
1881 – În Convorbiri literare apare prima parte a Amintirilor din copilărie.
În aprilie apare partea a doua a Amintirilor.
În aceeaşi revistă a „Junimii" pe 1 noiembrie vede lumina tiparului Popa Duhu.
1882 – Convorbiri literare publică partea a treia a Amintirilor din copilărie.
1883 – Apar povestirile Cinci pâni şi Moş Ion Roată şi Vodă Cuza.
1888 – Creangă citeşte în cenaclul literar al lui N. Beldiceanu ultima parte a Amintirilor din copilărie.
1889 – La 31 decembrie, în urma unui atac de epilepsie, Ion Creangă se stinge din viaţă.
1890 – Scriitorul este înmormântat, la 2 ianuarie, în cimitirul Eternitatea din Iaşi. Apar Scrierile lui Ion Creangă, vol. I, cuprinzând Poveşti şi Moş Nichifor Coţcariul.
1892 – Sunt publicate Scrierile lui Ion Creangă, vol. II, cuprinzând Amintiri din copilărie, Popa Duhu, Cinci pâni, Moş Ion Roată şi Unirea, Moş Ion Roată şi Vodă Cuza, Poezii poporane, Poezii proprii, Cuvinte, rostiri.
Cronologie
Cronologie
POVEŞTI
Prefaţă la poveştile mele
Iubite cititor,
Multe prostii vei fi citit, de când eşti.
Citeşte, rogu-te, şi aceste şi pe unde-i vedea că nu-ţi vin la socoteală, ia pana în mână şi dă şi tu altceva mai bun la iveală, căci eu atâta m-am priceput şi atâta am făcut.
Autorul
Soacra cu trei nurori
Era odată o babă, care avea trei feciori nalţi ca nişte brazi şi tari de virtute, dar slabi de minte.
O răzeşie destul de mare, casa bătrânească cu toată pojijia ei, o vie cu livadă frumoasă, vite şi multe păsări alcătuiau gospodăria babei. Pe lângă acestea mai avea strânse şi părăluţe albe pentru zile negre; căci lega paraua cu zece noduri şi tremura după ban.
Pentru a nu răzleţi feciorii de pe lângă sine, mai dură încă două case alăture, una la dreapta şi alta de-a stânga celei bătrâneşti. Dar tot atunci luă hotărâre nestrămutată a ţinè feciorii şi viitoarele nurori pe lângă sine – în casa bătrânească – şi a nu orândui nimic pentru împărţeală până aproape de moartea sa. Aşa făcu; şi-i râdea inima babei de bucurie când gândea numai cât de fericită are să fie, ajutată de feciori şi mângâiată de viitoarele nurori. Ba de multe ori zicea în sine: „Voi privighea nurorile, le-oi pune la lucru, le-oi struni şi nu le-oi lăsa nici pas a ieşi din casă, în lipsa feciorilor mei. Soacră-mea – fie-i ţărna uşoară! – aşa a făcut cu mine. Şi bărbatu-meu – Dumnezeu să mi-l ierte! – nu s-a putut plânge că l-am înşelat sau i-am risipit casa; … deşi câteodată erau bănuiele… şi mă probozea… dar acum s-au trecut toate!"
Tustrei feciorii babei umblau în cărăuşie şi câştigau mulţi bani. Celui mai mare îi venea vremea de însurat, şi baba, simţind asta, umbla valvârtej să-i găsească mireasă; şi în cinci-şase sate, abia-abia putu nimeri una după placul ei: nu prea tânără, naltă şi uscăţivă, însă robace şi supusă. Feciorul nu ieşi din hotărârea maică-sa, nunta se făcu şi baba îşi luă cămaşa de soacră, ba încă netăiată la gură, care însemnează că soacra nu trebuie să fie cu gura mare şi să tot cârtească de toate cele.
După ce s-a sfârşit nunta, feciorii s-au dus în treaba lor, iar nora rămase cu soacra. Chiar în acea zi, către seară, baba începu să pună la cale viaţa nurori-sa. Pentru babă, sita nouă nu mai avea loc în cui. „De ce mi-am făcut cleşte? ca să nu mă ard", zicea ea. Apoi se suie iute în pod şi coboară de acolo un ştiubei cu pene rămase tocmai de la răposata soacră-sa, nişte chite de cânepă şi vreo două dimerlii de păsat.
– Iată ce am gândit eu, noro, că poţi lucra nopţile. Piua-i în căsoaia de alăture, fusele în oboroc sub pat, iar furca după horn. Când te-i sătura de strujit pene, vei pisa mălai; şi când a veni barbatu-tău de la drum, vom face plachie cu costiţe de porc, de cele afumate, din pod, şi, Doamne, bine vom mânca! Acum deodată, până te-i mai odihni, ia furca în brâu, şi până mâine-dimineaţă să găteşti fuioarele aceste de tors, penele de strujit şi mălaiul de pisat. Eu mă las puţin, că mi-a trecut ciolan peste ciolan cu nunta voastră. Dar tu să ştii că eu dorm iepureşte; şi pe lângă işti doi ochi, mai am unul la ceafă, care şede purure deschis şi cu care văd, şi noaptea şi ziua, tot ce se face prin casă. Ai înţeles ce ţi-am spus?
– Da, mămucă. Numai ceva de mâncare…
– De mâncare? O ceapă, un usturoi ş-o bucată de mămăligă rece din poliţă sunt destul pentru o nevastă tânără ca tine… Lapte, brânză, unt şi ouă de-am putea sclipui să ducem în târg ca să facem ceva parale; căci casa s-a mai îngreuiat cu un mâncău şi eu nu vreau să-mi pierd comândul.
Apoi, când înseră, baba se culcă în pat, cu faţa la perete, ca să n-o supere lumina de la opaiţ, mai dând a înţelege nurori-sa că are s-o privigheze; dar somnul o cuprinse îndată, şi habar n-avea de ce face noră-sa. Pe când soacra horăia, dormind dusă, blajina noră migăia prin casă; acuşi la strujit pene, acuşi îmbăla tortul, acuşi pisa mălaiul şi-l vântura de buc. Şi dacă Enachi se punea pe gene-i, ea îndată lua apă rece şi-şi spăla faţa, ca nu cumva s-o vadă neadormita soacră şi să-i bănuiască. Aşa se munci biata noră până după miezul nopţii; dar, despre ziuă, somnul o doborî, şi adormi şi ea între pene, caiere, fusele cu tort şi bucul de mălai. Baba, care se culcase odată cu găinile, se sculă cu noaptea-n cap şi începu a trânti ş-a plesni prin casă, încât biata noră, care de-abia aţipise, de voie, de nevoie, trebui să se scoale, să sărute mâna soacrei şi să-i arate ce-a lucrat. Încet-încet, nora s-a dat la brazdă, şi baba era mulţumită cu alegerea ce-a făcut. Peste câteva zile, cărăuşii sosesc, şi tânăra nevastă, văzându-şi bărbăţelul, mai uită din cele necazuri!
Nu trece mult, şi baba pune la cale şi pe feciorul cel mijlociu, şi-şi ia un suflet de noră întocmai după chipul şi asemănarea celei dintâi, cu deosebire numai că aceasta era mai în vârstă şi ceva încrucişată, dar foc de harnică.
După nuntă, feciorii se duc iarăşi în cărăuşie şi nurorile rămân iar cu soacra acasă. După obicei, ea le dă de lucru cu măsură şi, cum înserează, se culcă, spunând nurorilor să fie harnice şi dându-le de grijă ca nu cumva să adoarmă, că le vede ochiul cel neadormit.
Nora cea mai mare tălmăci apoi celeilalte despre ochiul soacră-sa cel atoatevăzător, şi aşa, una pe alta se îndemnau la treabă, şi lucrul ieşea gârlă din mâinile lor. Iară soacra huzurea de bine.
Dar binele, câteodată, aşteaptă şi rău. Nu trece tocmai mult, şi vine vremea de însurat şi feciorului cel mic. Baba însă voia cu orice chip să aibă o troiţă nedespărţită de nurori… de aceea şi chitise una de mai înainte. Dar nu-i totdeauna cum se chiteşte, ce-i şi cum se nimereşte. Într-o bună dimineaţă, feciorul mamei îi şi aduce o noră pe cuptor. Baba se scarmănă pe cap, dă la deal, dă la vale, dar n-are ce face, şi, de voie, de nevoie, nunta s-a făcut, şi pace bună!
După nuntă, bărbaţii din nou se duc la treaba lor şi nurorile rămân iar cu soacra acasă. Baba iarăşi le dă de lucru cu măsură şi, cum vine seara, se culcă după obicei. Cele două nurori, văzând pe cea mai tânără codindu-se la treabă, îi zic:
– Da’ nu te tot codi, că mămuca ne vede.
– Cum? Eu o văd că doarme. Ce fel de treabă e aceasta? Noi să lucrăm, şi ea să doarmă?!
– Nu căuta că horăieşte, zise cea mijlocie, mămuca are la ceafă un ochi neadormit, cu care vede tot ce facem, ş-apoi tu nu ştii cine-i mămuca, n-ai mâncat niciodată moarea ei.
– La ceafă?… vede toate? n-am mâncat moarea ei?… Bine că mi-am adus aminte… Dar ce mâncăm noi, fetelor hăi?
– Ia, răbdări prăjite, dragă cumnăţică… Iar dacă eşti flămândă, ia şi tu o bucată de mămăligă din colţar şi cu nişte ceapă şi mănâncă.
– Ceapă cu mămăligă? d-apoi neam de neamul meu n-a mâncat aşa bucate! Da’ slănină nu-i în pod? unt nu-i? ouă nu sunt?
– Ba sunt de toate, ziseră cele două, dar sunt ale mămucăi.
– Eu cred că tot ce-i a mămucăi e ş-al nostru şi ce-i al nostru e ş-al ei. Fetelor hăi! S-a trecut de şagă. Voi lucraţi, că eu mă duc să pregătesc ceva de-a mâncări; ştii colè, ceva mai omeneşte; ş-acuşi vă chem şi pe voi.
– Doamne, ce vorbă ţi-a ieşit din gură! ziseră cele două. Vrei să ne-aprindem paie în cap? să ne zvârlă baba pe drum?
– Las’ dacă v-a durea capul! Când v-a întreba pe voi, să daţi vina pe mine şi să lăsaţi să vorbesc eu pentru toate.
– Apoi dar… dăă!… fă cum ştii; numai să nu ne bagi şi pe noi în belea.
– Hai, fetelor, tăceţi, gura vă meargă; că nu-i bună pacea, şi mi-e dragă gâlceava. Şi iese cântând:
Vai, săracul omul prost,
Bun odor la cas-a fost!
Nu trece niciun ceas la mijloc, ş-un cuptor de plăcinte, câţiva pui pârpâliţi în frigare şi prăjiţi în unt, o străchinoaie de brânză cu smântână şi mămăliguţa erau gata. Apoi iute cheamă şi pe celelalte două în bordei, şi se pun la masă cu toatele.
– Hai, fetelor, mâncaţi bine şi pe Domnul lăudaţi, că eu mă reped în cramă s-aduc şi un cofăiel de vin, ca să meargă plăcintele aceste mai bine pe gât.
După ce-au mâncat ş-au băut bine, le-au venit a cânta, ca rusului din gura gârliciului:
Soacră, soacră, poamă acră,
De te-ai coace cât te-ai coace,
Dulce tot nu te-i mai face;
De te-ai coace toată toamna,
Eşti mai acră decât coarna;
De te-ai coace-un an ş-o vară,
Tot eşti acră şi amară;
Ieşi afară ca o pară;
Intri-n casă ca o coasă;
Şezi în unghi ca un junghi.
Ş-au mâncat, ş-au băut, ş-au cântat până au adormit cu toatele pe loc.
Când se scoală baba în zori de ziuă, ia nurori dacă ai de unde. Iese afară speriată, dă încolo, dă pe dincolo, şi când intră în bordei, ce să vadă? bietele nurori jeleau pe soacră-sa… Pene împrăştiate pe jos, fărmături, blide aruncate în toate părţile, cofăielul de vin răsturnat, ticăloşie mare!…
– Da’ ce-i acolo? strigă baba înspăimântată.
Nurorile atunci sar arse în picioare; şi cele mari încep a tremura de frică, cum e varga, şi lasă capul în jos de ruşine. Iar cea cu pricina răspunde:
– Da’ bine, mămucă, nu ştii c-au venit tătuca şi cu mămuca, şi le-am făcut de mâncare, şi le-am scos un cofăiel de vin, şi de aceea ne-am chefăluit şi noi oleacă. Iaca, chiar mai dineoarea s-au dus.
– Şi m-au văzut cuscrii cum dormeam?
– D-apoi cum să nu te vază, mămucă?!
– Ş-apoi de ce nu m-aţi sculat? Mânca-v-ar ciuma să vă mănânce!
– D-apoi dă, mămucă, fetele aceste au spus că d-ta vezi tot; şi de aceea am gândit că eşti mânioasă pe tătuca şi pe mămuca, de nu te scoli. Şi ei erau aşa de mâhniţi, de mai nu le-a ticnit mâncarea.
– Ei, lasă, ticăloaselor, că vă voi dobzăla eu de acum înainte!
Şi de atunci nurorile n-au mai avut zi bună în casă cu baba. Când îşi aducea ea aminte de puicile cele nadolence şi boghete, de vinişorul din cramă, de risipa ce s-a făcut cu munca ei, şi c-au văzut-o cuscrii dormind aşa lăfăiată, cum era, crăpa de ciudă şi rodea în nurori, cum roade cariul în lemn.
Se lehămetiseră până şi cele două de gura cea rea a babei; şi cea mai tânără găsi acum prilej să-i facă pe obraz şi să orânduiască totodată şi moştenirea babei prin o diată nemaipomenită până atunci, şi iată cum:
– Cumnatelor, zise ea într-o zi, când se aflau singure în vie. Nu putem trăi în casa aceasta de n-om face toate chipurile să scăpăm de hârca de babă.
– Ei, cum?
– Să faceţi cum v-oi învăţa eu, şi habar să n-aveţi.
– Ce să facem? întrebă cea mai mare.
– Ia, să dăm busta în casă la babă, şi tu s-o iei de cânepa dracului şi s-o trăsneşti cu capul de peretele cel despre răsărit, cât îi putea; tot aşa să faci şi tu cu capul babei, de peretele cel despre apus, ş-apoi ce i-oi mai face şi eu, veţi vedea voi.
– D-apoi când or veni ai noştri?
– Atunci, voi să vă faceţi moarte-n păpuşoi, să nu spuneţi nici laie, nici bălaie. Oi vorbi eu şi cu dânşii, şi las’ dacă va fi ceva!…
Se înduplecară şi cele două, intrară cu toatele în casă; luară pe babă de păr ş-o izbiră cu capul de pereţi până i-l dogiră. Apoi cea mai tânără, fiind mai şugubaţă decât cele două, trânteşte baba în mijlocul casei ş-o frământă cu picioarele, ş-o ghigoseşte ca pe dânsa; apoi îi scoate limba afară, i-o străpunge cu acul şi i-o presură cu sare şi cu piper, aşa că limba îndată se umflă, şi biata soacră nu mai putu zice nici cârc! şi, slabă şi stâlcită cum era, căzu la pat bolnavă de moarte. Apoi nurorile, după sfătuirea celei cu pricina, aşezară baba într-un aşternut curat, ca să-şi mai aducă aminte de când era mireasă; şi după aceasta începură a scoate din lada babei valuri de pânză, a-şi da ghiont una alteia şi a vorbi despre stârlici, toiag, năsălie, poduri, paraua din mâna mortului, despre găinile ori oaia de dat peste groapă, despre strigoi şi câte alte năzdrăvănii înfiorătoare, încât numai aceste erau de ajuns, ba şi de întrecut, s-o vâre în groapă pe biata babă.
Iaca fericirea visată de mai înainte cum s-a împlinit!
Pe când se petreceau aceste, iaca s-aud scârţâind nişte care: bărbaţii veneau. Nevestele lor le ies întru întâmpinare şi, după sfătuirea celei mai tinere, de la poartă s-aruncă în gâtul bărbaţilor şi încep a-i lua cu vorba şi a-i dezmierda care de care mai măgulitor.
– Da’ ce face mămuca? întrebară cu toţii deodată când dejugau boii.
– Mămuca, le luă cea mai tânără vorba din gură, mămuca nu face bine ce face; are de gând să ne lase sănătate, sărmana.
– Cum? ziseră bărbaţii înspăimântaţi, scăpând resteiele din mână.
– Cum? Ia, sunt vreo cinci-şase zile de când a fost să ducă viţeii la suhat, şi un vânt rău pesemne a dat peste dânsa, sărmana!… ielele i-au luat gura şi picioarele.
Fiii se reped atunci cu toţii în casă la patul mâne-sa; dar biata babă era umflată cât o butie şi nici nu putea bleşti măcar din gură; simţirea însă nu şi-o pierduse de tot. Şi, văzându-i, îşi mişcă puţin mâna şi arătă la nora cea mare şi la peretele despre răsărit, apoi arătă pe cea mijlocie şi peretele despre apus; pe urmă pe cea mai tânără şi jos