Ženska z ogledalom
Ženska z ogledalom | |
---|---|
![]() | |
Umetnik | Tizian |
Leto | ok. 1515[1] |
Tehnika | olje na platnu |
Mere | 99 cm × 76 cm |
Kraj | Louvre, Pariz |
Ženska z ogledalom (francosko La Femme au miroir) je Tizianova slika, datirana v ok. 1515 in zdaj v muzeju Louvre v Parizu.
Zgodovina
[uredi | uredi kodo]Znano je, da je bila v zbirki družine Gonzaga v Mantovi, od koder jo je kupil Karel I. Angleški. Po Karlovi usmrtitvi so jo prodali in jo je kupil Ludvik XIV. Francoski za Versajsko palačo.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3c/Follower_of_Titian_001.jpg/170px-Follower_of_Titian_001.jpg)
Več poskusov je bilo identificirati glavno žensko figuro – ti so vključevali Tizianovo ljubico, ljubico Alfonsa d'Esteja Lauro Dianti ali ljubimko Federica Gonzage Isabello Boschetti. Nobena od teh teorij se ne ujema z datumom, ki je sliki pripisan z analizo njenega sloga, to je 1512–1515, ko so se dvori v Mantovi in Ferrari prvič začeli zanimati za Tiziana.
Dianti je naslikal Tizian na portretu iz leta 1523. Verjetno je le model, ki se pojavlja na drugih slikah[2] – ista ženska s kuštrastimi rdečkasto blond lasmi se pojavlja na seriji slik iz približno istega časa (vključno s Floro v galeriji Uffizi, Nečimrnost v Münchnu, Saloma v Gallerii Doria Pamphilj, Violanta in Mlada ženska v črni obleki na Dunaju), pa tudi več Madon in oblečena figura v Sveti in posvetni ljubezni. Kot se je zgodilo s serijo Bella, je bilo še vedno običajno, da so umetnikove delavnice ustvarjale podobna dela z variacijami iz istih študij, če ne iz istega kartona.
Znanih je veliko različic dela, ki so po kakovosti enake izvirniku, a manj velike. Najboljši so v Museu Nacional d'Art de Catalunya v Barceloni, galeriji Praškega gradu in Narodni galeriji umetnosti v Washingtonu.
Opis in slog
[uredi | uredi kodo]Ženska idealizirane lepote spregleda parapet in se dotakne stekleničke, postavljene nanj (v kateri je morda parfum ali mazilo). Z desnico si boža lase. Moški za njo dvigne ogledalo, da pokaže žensko od zadaj in okno, ki osvetljuje sobo – njegova prisotnost je povezana z renesančnimi razpravami Paragone o umetniški veščini. V skladu z ideali Paragone bi moralo slikarstvo, tako kot kiparstvo, ponujati več perspektiv na predmet. Moški drži drugo ogledalo, vidno v profilu, v katerem se ženska gleda med oblačenjem.
Ženska z ogledalom prikazuje harmonijo barv in kompozicije, značilno za mladega Tiziana, ki je povzdigoval lepoto, celo čutnost svojih subjektov. Tedanje ženske so nosile razpuščene lase le v intimi doma, kar daje sliki erotičen značaj, ki prevladuje nad ostalimi elementi teme nečimrnost (steklenička z mazilom, igra zrcal).
-
Violanta (Umetnostnozgodovinski muzej, Dunaj)
-
Saloma (galerija Doria Pamphilj)
-
Ženska z ogledalom (Louvre)
-
Mlada ženska v črni obleki (Umetnostnozgodovinski muzej)
-
Sacra conversazione Balbi (Fondazione Magnani-Rocca, detajl)
-
Flora (Uffizi, detajl)
-
Sveta in posvetna ljubezen (Galerija Borghese, detajl)
-
Venera Anadiomena (National Gallery of Scotland)
-
Nečimrnost (Stara Pinakoteka)
Sklici
[uredi | uredi kodo]- ↑ »La Femme au miroir «. Musée du Louvre. Pridobljeno 29. novembra 2012.
- ↑ Corriere della Sera, 2 December 2010 – Supplemento "Eventi Mostre"
Literatura
[uredi | uredi kodo]- Valcanover, Francesco (1969). L'opera completa di Tiziano (v italijanščini). Milano: Rizzoli.
- Pericolo, Lorenzo (2009). »Love in the Mirror: A Comparative reading of Titian's Woman at Her Toilet and Caravaggio's Conversion of Mary Magdalene«. I Tatti Studies in the Italian Renaissance. 12: 149–179. doi:10.1086/its.12.27809574. ISSN 0393-5949. JSTOR 27809574. S2CID 190686977.