Импала
Импала | |
---|---|
Обична импала (женка) | |
Научна класификација | |
Царство: | |
Тип: | |
Класа: | |
Ред: | |
Породица: | |
Потпородица: | Aepycerotinae Gray, 1872
|
Род: | Aepyceros Sundevall, 1847
|
Врста: | A. melampus
|
Биномно име | |
Aepyceros melampus (Lichtenstein, 1812)
| |
Подврсте | |
![]() | |
Ареал две подврсте
Црнолика импала
Обична импала | |
Синоними | |
Импала (лат. Aepyceros melampus) је сисар из фамилије шупљорожаца (Bovidae). Импала је једини представник потпородице Aepycerotinae и рода Aepyceros. Она је типичан становник савана и ивичних делова шума југоисточне Африке.
Опис
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d3/ImpalaSerengetiNationalParkMar2011.jpg/250px-ImpalaSerengetiNationalParkMar2011.jpg)
Импала је средње велика, витка антилопа по грађи слична кобу или Грантовој газели.[2] Дужина главе и тела је око 130 130 cm (51 in).[3] Мужјаци достижу око 75-92 cm (30-36 in) у рамену, док су женке 70-85 cm (28-33 in) високе. Мужјаци обично теже 53—76 kg (117—168 lb), а женке 40—53 kg (88—117 lb). Полно диморфне, женке су без рогова и мање од мужјака. Мужјаци имају витке рогове у облику лире дугачке 45—92 cm (18—36 in).[2] Рогови, снажно избочени и дивергентни, су кружног пресека и шупљи у основи. Њихова структура у облику лука омогућава преплитање рогова, што помаже мужјаку да одбаци свог противника током борби; рогови такође штите лобању од оштећења.[4][2]
Сјајна длака импале показује двобојну боју – црвенкасто браон леђа и тамносмеђе бокове; онe су у оштром контрасту са белим стомаком. Црте лица укључују беле прстенове око очију и светлу браду и њушку. Уши, дуге 17 cm (6,7 in), имају црни врх.[4][5] Црне пруге иду од задњице до горњих задњих ногу. Жбунасти бели реп, дугачак 30 cm (12 in), има пуну црну пругу дуж средње линије.[5] Боја импале јако личи на геренук, који има краће рогове и нема импалине црне пруге на бутинама.[4] Импала има мирисне жлезде прекривене црним чуперком длаке на задњим ногама. Лојне жлезде концентрисане на челу и дисперзоване на торзу доминантних мужјака[2][6] су најактивније током сезоне парења, док су код женки само делимично развијене и не пролазе кроз сезонске промене.[7] Импале имау четири млечне брадавице.[2]
Међу подврстама, црна импала је знатно већа и тамнија од обичне импала; меланизам је одговоран за црну боју.[8] Карактеристична за импалу са црним лицем је тамна пруга, са обе стране носа, која иде нагоре до очију и стањује се док допире до чела.[3][5] Остале разлике укључују већи црни врх на уву и густији и скоро 30% дужи реп код импале црног лица.[4]
Импала има посебан зубни распоред на предњој доњој вилици, сличан четкици за зубе који се виђа код примата стрепсирина,[9] и који се користи током за међусобног чешљање крзна на глави и врату и уклањању ектопаразита.[4][10]
Размножавање
[уреди | уреди извор]Већи део године мужјаци живе у крдима одвојени од женки. Придружују им се ради парења на почетку кишне сезоне, када има траве у изобиљу. У то време формирају се крда која чини један мужјак у пратњи од 5 до 50 женки. Младунчад рођена из оваквих заједница остају са својом мајком годину дана. Најчешће бораве у близини неког изворишта воде.
Етимологија
[уреди | уреди извор]Прво потврђено име на енглеском језику, из 1802. године, било је palla или pallah, од цванске речи phala 'црвена антилопа';[11] име impala, које се такође пише impalla или mpala, први пут је потврђено 1875. године.[12] Њено африканско име, rooibok 'црвени срндаћ', такође се понекад користи на енглеском.[13]
Научно генеричко име Aepyceros (дословно „високорог“) потиче од старогрчког αἰπύς (aipus, „висок, стрм“) + κέρας (keras, „рог“);[14][15] специфичног имена melampus (дословно 'црно стопало') од μελάς (melas, 'црно') + πούς (pous, 'стопало').[16]
Таксономија и еволуција
[уреди | уреди извор]Импала је једини члан рода Aepyceros и припада породици Bovidae. Први ју је описао немачки зоолог Мартин Хинрих Карл Лихтенштајн 1812. године.[17] Године 1984, палеонтолог Елизабет Врба изнела је мишљење да је импала сестрински таксон алкелафина, с обзиром на њену сличност са хартбистом.[18] Филогенетска студија Александра Хасанина (са Националног центра за научна истраживања, Париз) и његових колега из 1999. године, заснована на митохондријским и нуклеарним анализама, показала је да импала формира кладу са сунијем (Neotragus moschatus)). Ова клада је сестринска другој коју формирају црнолеђи дујкер (Cephalophus dorsalis) и антилопа камењарка (Oreotragus oreotragus).[19] Анализа нуклеарне секвенце рРНК и β-спектрина из 2003. такође је подржала повезаност између Aepyceros и Neotragus.[20] Следећи кладограм је заснован на студији из 1999. године:[19]
| |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Описано је до шест подврста, иако су само две генерално препознате на основу митохондријалних података.[21] Иако су морфолошки сличне,[4] ове подврсте показују значајну међусобну генетску удаљеност и нису познати хибриди између њих.[4][22]
- A. m. melampus Lichtenstein, 1812: Позната као обична импала, јавља се широм источне и јужне Африке. Распон се протеже од централне Кеније до Јужне Африке и на запад до југоисточне Анголе.
- A. m. petersi Bocage, 1879: Позната као импала црног лица, ограничена је на југозападну Африку, јавља се у северозападној Намибији и југозападној Анголи.
Према Врби, импала је настала од алцелафинског претка. Она је напоменула да иако се овај предак разишао најмање 18 пута у различите морфолошки различите облике, импала се у свом основном облику наставила најмање пет милиона година.[18][23] Откривено је неколико фосилних врста, укључујући A. datoadeni из плиоцена Етиопије.[24] Најстарији откривени фосил сугерише да су њени древни преци били нешто мањи од модерног облика, али иначе веома слични у свим аспектима овом последњем. Ово имплицира да се импала ефикасно прилагођавала свом окружењу још од праисторије. Његова друштвена природа, разноврсност у исхрани, позитиван тренд популације, одбрана од крпеља и симбиотски однос са воловским птицама које се хране крпељима могли су да играју улогу у спречавању великих промена у морфологији и понашању.[18]
Подврсте
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8f/Black-faced_Impala_%28Aepyceros_petersi%29_%288603213327%29.jpg/220px-Black-faced_Impala_%28Aepyceros_petersi%29_%288603213327%29.jpg)
Постоје две признате подврсте импале:
- Обична импала (Aepyceros melampus melampus)
- Црнолика импала (Aepyceros melampus petersi)
Распрострањење и станиште
[уреди | уреди извор]Ареал импале обухвата већи број држава. Присутна је у следећим државама: Ангола, Кенија, Намибија, Уганда, Замбија, Зимбабве, Јужноафричка Република, Танзанија, Боцвана, Малави, Руанда и Свазиленд. Изумрла је у Бурундију. Импала је реинтродукована на подручју Габона. Присуство у ДР Конгу је непотврђено.[1]
Станиште врсте су саване.
Угроженост
[уреди | уреди извор]Ова врста је наведена као последња брига, јер има широко распрострањење и честа је врста.[1] Подврста црнолика импала (Aepyceros melampus petersi) сматра се рањивом.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б в IUCN SSC Antelope Specialist Group (2016). „Aepyceros melampus”. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2019.3. International Union for Conservation of Nature. База података укључује и доказе о ризику угрожености. (језик: енглески)
- ^ а б в г д Estes, R.D. (2004). The Behavior Guide to African Mammals: Including Hoofed Mammals, Carnivores, Primates (4th изд.). Berkeley, US: University of California Press. стр. 158—66. ISBN 978-0-520-08085-0. OCLC 19554262.
- ^ а б Liebenberg, L. (1990). A Field Guide to the Animal Tracks of Southern Africa. Cape Town, South Africa: D. Philip. стр. 275—6. ISBN 978-0-86486-132-0. OCLC 24702472.
- ^ а б в г д ђ е Kingdon, J.; Happold, D.; Butynski, T.; Happold, M.; Hoffmann, M.; Kalina, J. (2013). Mammals of Africa. London, UK: Bloomsbury Publishing Plc. стр. 479—84. ISBN 978-1-4081-8996-2. OCLC 854973585.
- ^ а б в Stuart, C.; Stuart, T. (2001). Field Guide to Mammals of Southern Africa (3rd изд.). Cape Town, South Africa: Struik Publishers. стр. 210. ISBN 978-1-86872-537-3. OCLC 46643659.
- ^ Armstrong, M. (2007). Wildlife and Plants. 9 (3rd изд.). New York, US: Marshall Cavendish. стр. 538—9. ISBN 978-0-7614-7693-1. OCLC 229311414.
- ^ Welsch, U.; van Dyk, G.; Moss, D.; Feuerhake, F. (1998). „Cutaneous glands of male and female impalas (Aepyceros melampus): seasonal activity changes and secretory mechanisms”. Cell and Tissue Research. 292 (2): 377—94. PMID 9560480. S2CID 3127722. doi:10.1007/s004410051068.
- ^ Hoven, W. (2015). „Private game reserves in southern Africa”. Ур.: van der Duim, R.; Lamers, M.; van Wijk, J. Institutional Arrangements for Conservation, Development and Tourism in Eastern and Southern Africa. Dordrecht, Netherlands: Springer. стр. 101—18. ISBN 978-94-017-9528-9. OCLC 895661132.
- ^ McKenzie, A.A. (1990). „The ruminant dental grooming apparatus”. Zoological Journal of the Linnean Society. 99 (2): 117—28. doi:10.1111/j.1096-3642.1990.tb00564.x.
- ^ Mills, G.; Hes, L. (1997). The Complete Book of Southern African Mammals (1st изд.). Cape Town, South Africa: Struik Publishers. стр. 271. ISBN 978-0-947430-55-9. OCLC 37480533.
- ^ Oxford English Dictionary, 3rd edition, March 2005, s.v. pallah
- ^ Oxford English Dictionary Supp., 1933, s.v.
- ^ Oxford English Dictionary, 3rd edition, November 2010, s.v.
- ^ „Aepyceros”. Merriam-Webster Dictionary. Приступљено 10. 4. 2016.
- ^ Briggs, M.; Briggs, P. (2006). The Encyclopedia of World Wildlife. Somerset, UK: Parragon Publishers. стр. 114. ISBN 978-1-4054-8292-9.
- ^ Huffman, B. „Impala (Aepyceros melampus)”. Ultimate Ungulate. Ultimate Ungulate. Приступљено 10. 4. 2016.
- ^ Grubb, P. (2005). „Order Artiodactyla”. Ур.: Wilson, D.E.; Reeder, D.M. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference (3rd изд.). Johns Hopkins University Press. стр. 673. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
- ^ а б в Vrba, E.S. (1984). „Evolutionary pattern and process in the sister-group Alcelaphini-Aepycerotini (Mammalia: Bovidae)”. Ур.: Eldredge, N.; Stanley, S.M. Living Fossils. New York, USA: Springer. ISBN 978-1-4613-8271-3. OCLC 10403493.
- ^ а б Hassanin, A.; Douzery, E.J.P. (1999). „Evolutionary affinities of the enigmatic saola (Pseudoryx nghetinhensis) in the context of the molecular phylogeny of Bovidae”. Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 266 (1422): 893—900. PMC 1689916
. PMID 10380679. doi:10.1098/rspb.1999.0720.
- ^ Kuznetsova, M.V.; Kholodova, M.V. (2003). „Revision of phylogenetic relationships in the Antilopinae subfamily on the basis of the mitochondrial rRNA and β-spectrin nuclear gene sequences”. Doklady Biological Sciences. 391 (1–6): 333—6. ISSN 1608-3105. PMID 14556525. S2CID 30920084. doi:10.1023/A:1025102617714.
- ^ Nersting, L.G.; Arctander, P. (2001). „Phylogeography and conservation of impala and greater kudu”. Molecular Ecology. 10 (3): 711—9. PMID 11298982. S2CID 23102044. doi:10.1046/j.1365-294x.2001.01205.x.
- ^ Lorenzen, E.D.; Arctander, P.; Siegismund, H.R. (2006). „Regional genetic structuring and evolutionary history of the impala (Aepyceros melampus)”. Journal of Heredity. 97 (2): 119—32. PMID 16407525. doi:10.1093/jhered/esj012
.
- ^ Arctander, P.; Kat, P.W.; Simonsen, B.T.; Siegismund, H.R. (1996). „Population genetics of Kenyan impalas – consequences for conservation”. Ур.: Smith, T.B.; Wayne, R.K. Molecular Genetic Approaches in Conservation. Oxford, UK: Oxford University Press. стр. 399—412. ISBN 978-0-19-534466-0. OCLC 666957480.
- ^ Geraads, D.; Bobe, R.; Reed, K. (2012). „Pliocene Bovidae (Mammalia) from the Hadar Formation of Hadar and Ledi-Geraru, Lower Awash, Ethiopia”. Journal of Vertebrate Paleontology. 32 (1): 180—97. S2CID 86230742. doi:10.1080/02724634.2012.632046.
Литература
[уреди | уреди извор]Спољашње везе
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Wikispecies-logo.svg/34px-Wikispecies-logo.svg.png)