Девід Барстоу
Девід Барстоу | |
---|---|
![]() | |
Народився | 21 січня 1963 (61 рік) Бостон, США |
Країна | ![]() |
Діяльність | журналіст |
Alma mater | Медільська школа журналістикиd[1] і Північно-Західний університет |
Заклад | The New York Times Companyd і Університет Каліфорнії (Берклі)[2] |
Нагороди | |
Девід Барстоу (англ. David Barstow; 21 січня 1963, Бостон) — американський журналіст. Він виграв чотири Пулітцерівські премії, починаючи з 2005 року, всі вони пов'язані з його роботою з The New York Times, і був триразовим фіналістом Пулітцерівської премії в 1990-х роках, під час звітів для «Tampa Bay Times».
Народився в Бостоні, в 1986 році отримав ступінь бакалавра в Школі журналістики Меділь у Північно-західному університеті . Барстоу працював у The New York Times з 1999 року, і з 2002 року є журналістом-слідчим.
Девід працював у «Tampa Bay Times» у Флориді, де був фіналістом трьох репортерських Пулітцерівських премій: підсумкові новини у 1997 році, розслідування у 1998 році і пояснювальна журналістика в 1998 році (тепер вона називається пояснювальною звітністю).[3]
«Нью-Йорк таймс» виграла Пулітцерівську премію за публічну діяльність у 2004 році, посилаючись на «роботу Девіда Барстоу і Лоуелла Бергмана, які невпинно розглядали смерть і травми серед американських робітників та звинувачували роботодавців у порушеннях основних правил безпеки».[4]
У 2009 році Барстоу завоював Пулітцерівську премію за розслідувальні звіти під час роботи у «Таймс», — за «його наполегливу звітність, яка показала, що деякі пенсіонери, працюючи на радіо та телебаченні, співпрацювали з Пентагоном і деякі з них також мали нерозголошені зв'язки з компаніями, які отримували користь від політики, яку вони захищали».[5]
Однією з трьох історій, поданих для Пулітцерівської премії, був дослідницький репортаж «Машина повідомлень: телевізійна аналітика, прихована рука Пентагону» (20 квітня 2008 року).[5] Барстоу повідомив, що Міністерство оборони набрало понад 75 військовослужбовців у відставці, деякі з них мали нерозголошені зв'язки з оборонними підрядниками, і з'являлися на головних каналах у новинах як військові аналітики, коментуючи війну в Іраку на їхню користь.[6] Він писав: «Записи та інтерв'ю показують, як адміністрація Буша використовувала свій контроль над доступом до інформації, щоб перетворити аналітиків на свого роду медіа-троянського коня — інструмент, призначений для формування тероризму з головних телевізійних і радіомереж.» Незважаючи на те, що Пентагон спочатку оприлюднив заяву, що відновлює цю програму, представники офісу генерального інспектора Пентагону пізніше заявили, що вона має певні недоліки, і заява була знята.[7]
Барстоу і Alejandra Xanic von Bertrab поділили Пулітцерівську премію за розслідувальні звіти та премію Gerald Loeb за розслідувальну бізнес-журналістику (розкриття справи, як Wal-Mart використовував хабарництво для того, щоб домінувати на ринку в Мексиці).[8][9]
За його репортажі в «Нью-Йорк Таймс» про те, як майбутній президент Дональд Трамп і його сім'я уникали сплачувати приблизно півмільярда доларів податків,[10] Барстоу поділив Пулітцерівською премією 2019 за пояснювальну звітність з Сюзанною Крейг і Рус Бютнер.[11]
Коли доповідь Барстоу була надрукована, стверджуючи, що деякі пенсіонери, які працювали в якості телевізійних аналітиків у прямих ефірах, були таємно обрані Пентагоном, щоб висвітлити своє бачення щодо війни в Іраку, більшість тих же американських телевізійних мереж не змогли назвати ім'я Барстоу в своїх новинах або говорити про його розслідування.[12] Проте після того, як Девід Барстоу виграв Пулітцерівську премію, він висловив думку, що його історія спричинила певні покращення в практиці телерадіомереж.[13]
- Barstow, David; Craig, Suzanne; Buettner, Russ (2 жовтня 2018). Trump Engaged in Suspect Tax Schemes as He Reaped Riches From His Father. The New York Times. Архів оригіналу за 5 жовтня 2018. Процитовано 2 жовтня 2018.
- ↑ https://www.medill.northwestern.edu/about-us/awards/pulitzer-winners/david-barstow.html#:~:text=Barstow%20also%20won%20the%20Pulitzer,wars%20in%20Iraq%20and%20Afghanistan.
- ↑ https://journalism.berkeley.edu/person/david-barstow/
- ↑ The Pulitzer Prizes | Biography. Pulitzer.org. Pulitzer Prize. 21 січня 1963. Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 3 вересня 2010.
- ↑ «The 2004 Pulitzer Prize Winners: Public Service» [Архівовано 24 грудня 2015 у Wayback Machine.]. The Pulitzer Prizes. Retrieved 2013-11-19. With short biographies and reprints of 11 works (NY Times articles January 8 to December 23, 2003).
- ↑ а б The 2009 Pulitzer Prize Winners: Investigative Reporting [Архівовано 24 грудня 2015 у Wayback Machine.]. The Pulitzer Prizes. Retrieved 2009-04-20. With short biography and reprints of three works (NY Times articles April 20 and November 30, 2008).
- ↑ Barstow, David (20 квітня 2008). Behind TV Analysts, Pentagon's Hidden Hand. The New York Times. с. A1. Архів оригіналу за 16 квітня 2009. Процитовано 21 червня 2019.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки зі значенням параметра postscript, що збігається зі стандартним значенням в обраному режимі (посилання) - ↑ EXCLUSIVE ... Pentagon Pundits: New York Times Reporter David Barstow Wins Pulitzer Prize for Exposing Military's Pro-War Propaganda Media Campaign. Democracynow.org. Архів оригіналу за 21 червня 2019. Процитовано 3 вересня 2010.
- ↑ The 2013 Pulitzer Prize Winner in Investigative Reporting. The Pulitzer Prizes. Архів оригіналу за 21 червня 2019. Процитовано 19 лютого 2019.
- ↑ UCLA Anderson School of Management Announces 2013 Gerald Loeb Award Winners. PR Newswire. 25 червня 2013. Архів оригіналу за 2 лютого 2019. Процитовано 2 лютого 2019.
- ↑ Grynbaum, Michael M. (15 квітня 2019). Pulitzer Prizes Focus on Coverage of Trump Finances and Parkland Shooting. The New York Times. Архів оригіналу за 15 квітня 2019. Процитовано 15 квітня 2019.
- ↑ Grynbaum, Michael M. (15 квітня 2019). Sun Sentinel Wins Public Service Pulitzer for Parkland Shooting Coverage. The New York Times (амер.). ISSN 0362-4331. Архів оригіналу за 15 квітня 2019. Процитовано 15 квітня 2019.
- ↑ Greenwald, Glenn (April 21, 2009). «The Pulitzer-winning investigation that dare not be uttered on TV» [Архівовано 7 серпня 2009 у Wayback Machine.]. Salon.
- ↑ Strupp, Joe (23 квітня 2009). NYT's Barstow: Pulitzer-Winning 'Generals' Story Has Made a Difference. Editor and Publisher. Архів оригіналу за квітень 24, 2009. Процитовано червень 21, 2019.
{{cite news}}
: Обслуговування CS1: Сторінки зі значенням параметра postscript, що збігається зі стандартним значенням в обраному режимі (посилання)
- Біографія [Архівовано 22 липня 2016 у Wayback Machine.] в The New York Times
- Народились 21 січня
- Народились 1963
- Уродженці Бостона
- Випускники Північно-Західного університету
- Науковці Університету Каліфорнії у Берклі
- Лауреати Пулітцерівської премії за журналістське розслідування
- Лауреати премії Джорджа Полка
- Лауреати Пулітцерівської премії за роз'яснювальний репортаж
- Журналісти-розслідувачі