Таримський басейн
Таримський басейн | |
![]() | |
Притоки | Тарим |
---|---|
Названо на честь | Тарим |
Континент | Азія |
Країна |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Часовий пояс | UTC+6 |
![]() | |
![]() |
Координати: 39°28′ пн. ш. 76°03′ сх. д. / 39.467° пн. ш. 76.050° сх. д.
Тари́мський басе́йн (кит.: 塔里木盆地; піньїнь: Tǎlǐmù Péndì) — великий безстічний басейн площею понад 400 000 км². Розташований у Сіньцзян-Уйгурському автономному районі на дальньому заході Китаю. Його північна межа — гірське пасмо Тянь-Шань і південна — Куньлунь, а також північна частина Тибету. Пустеля Такла-Макан займає більшу частину басейну. Область рідко заселена уйгурами, іншими тюрками, таджиками.
Таримський басейн — залишок давнього мікроконтиненту, який приєднався до Євразії у Кам'яновугільному і Пермському періодах.
Вважається що Таримський басейн має великі поклади нафти і природного газу[1], великі відкладення палеозою, мезозою и кайнозою, займають центральну частину басейну, завтовшки понад 15 км. Відкладення нафти та газу відносяться до пермського періоду.
Льодовики з K2, другої за висотою вершини світу, при таненні утворюють річки що прямують до Таримського басейну. Деякі річки використовують за для зрошування, інші утворюють болота та солоні озера.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Tarimbecken_3._Jahrhundert.png/220px-Tarimbecken_3._Jahrhundert.png)
Великий шовковий шлях мав два маршрути: Північний шовковий шлях по півночі[2] і Південний шовковий шлях по півдню пустелі Такла-Макан. Середній маршрут було облишено в шостому столітті. Південний маршрут йшов через міста-оази Яркенд, Нія, Гума, Марин і Хотан. Ключові міста-оази по північному маршруту — Аксу, Корла, Турфан, Гаочан і Лоулань. Інші ключові міста Кашгар на південному заході, Куча на півночі, і Дуньхуан на сході.
Раніше тохарські мови були розповсюдженні в Таримському басейні — найсхідніші з Індо-європейських мов. Китайська назва «юечжі» ((Chinese 月氏; Wade-Giles: Yüeh-Chih) визначала переселенців з Середньої Азії у Таримському басейні, які були переможені Хунну, пізніше мігрували на південь і заснували Кушанське царство, яке розташовувалось на теренах Афганістану, Пакистану, півночі Індії.
Китайці взяли контроль над Таримським басейном в кінці 1-го століття під головуванням генерала Бань Чао (32–102).
Зміцніле Кушанське царство повернуло собі владу в Таримському басейні в 1-му 2-му сторіччях н. е., де вони заснували царство в Кашгарі і конкурували за владу в області з номадами і китайцями. Вони ввели писемність брахмі, індійський пракрит за для адміністрації і буддизм.
Лобнор, солоне болото y западині на сході Таримського басейну, — використовуються задля ядерних випробувань Китаєм.
Західний маршрут водно-транспортного проєкту Південь-Північ
[ред. | ред. код]Китай планує прорити 1000-кілометровий підземний водогон для виведення води з Тибетського плато, найбільшого водного резервуару світу, річки Ярлунг-Цангпо (верхня течія Брахмапутри) у Таримський басейн, розташований у Сіньцзян-Уйгурському автономному районі, для вирощування аграрної продукції. Це загрожує відтоком значних обсягів води й падінням її рівня в нижній течії річки з катастрофічними наслідками для тамтешнього численного населення.
Станом на 2016 рік побудувано 10 дамб на Брахмапутрі й іще 18 будується, що означатиме подальше зменшення кількості води, яку отримують Індія й Бангладеш.
Друга фаза проекту водовідведення Дяньчжун включає постачання води у муніципальні заклади, сільськогосподарські та промислові зони Юньнані у посушливі періоди. Передбачається будівництво 300-кілометрового каналу для перекидання щороку до 17 млрд м³ прісної води з Тибету для порятунку річки Хуанхе, що живить величезну кількість населення Китаю, але критично міліє й утрачає ресурс.
Наразі реалізацію обох зазначених проєктів стримують висока вартість і брак необхідних технологій.[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/f/f4/China-Historic_macro_areas-uk.png/220px-China-Historic_macro_areas-uk.png)
- Турфанська водна система
- Тарим
- Кашгар
- Кушан (порівн. Юечжі)
- Кушанське царство
- Кшатрії
- Куча (місто, Китай)
- Фертигація
- ↑ Tongwei Zhang, Quanyou Liu, Jinxing Dai, and Yongchun Tang, Natural Gas Geochemistry in the Tarim Basin, China and Its Indication to Gas Filling History Aug 20, 2007
- ↑ Silk Road, North China, C.Michael Hogan, the Megalithic Portal, ed. Andy Burnham
- ↑ Війни XXI століття - війни за воду | Defense Express. defence-ua.com (укр.). Процитовано 16 листопада 2021.
- Baumer, Christoph. 2000. Southern Silk Road: In the Footsteps of Sir Aurel Stein and Sven Hedin. White Orchid Books. Bangkok.
- Hill, John E. 2003. «Annotated Translation of the Chapter on the Western Regions according to the Hou Hanshu.» 2nd Draft Edition. [1]
- Hill, John E. 2004. The Peoples of the West from the Weilue 魏略 by Yu Huan 魚豢: A Third Century Chinese Account Composed between 239 and 265 CE. Draft annotated English translation. [2]
- Mallory, J.P. and Mair, Victor H. 2000. The Tarim Mummies: Ancient China and the Mystery of the Earliest Peoples from the West. Thames & Hudson. London. ISBN 0-500-05101-1
- Stein, Aurel M. 1907. Ancient Khotan: Detailed report of archaeological explorations in Chinese Turkestan, 2 vols. Clarendon Press. Oxford. [3]
- Stein, Aurel M. 1921. Serindia: Detailed report of explorations in Central Asia and westernmost China, 5 vols. London & Oxford. Clarendon Press. Reprint: Delhi. Motilal Banarsidass. 1980. [4]
- Stein Aurel M. 1928. Innermost Asia: Detailed report of explorations in Central Asia, Kan-su and Eastern Iran, 5 vols. Clarendon Press. Reprint: New Delhi. Cosmo Publications. 1981.
- Silk Road Seattle (The Silk Road Seattle website contains many useful resources including a number of full-text historical works)
- The International Dunhuang Project