SOHO
SOHO | |
---|---|
![]() | |
Основні параметри | |
Організація | ![]() ![]() |
Ракета-носій | Атлас-2AS |
Космодром | ![]() |
Технічні параметри | |
Маса | 1850 кг |
Потужність | 750 Вт |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Atlas_IIAS_launch_with_SOHO.jpg/200px-Atlas_IIAS_launch_with_SOHO.jpg)
СОГО (англ. SOHO — Solar and Heliospheric Observatory, СОнячна та Геліосферна Обсерваторія) — космічний апарат для спостереження за Сонцем. Запущений 2 грудня 1995[1], розпочав роботу у травні 1996.
Розроблений NASA та ESA. Найбільша за своєю функціональністю космічна обсерваторія спостереження за Сонцем на початку XXI ст. Перебуває на геліоцентричній орбіті.
SOHO розташована в точці Лагранжа L1 між Землею та Сонцем (у цій точці однакове тяжіння Землі і Сонця), і передає зображення Сонця в різних діапазонах довжин хвиль.
Крім основної задачі — дослідження Сонця — SOHO зібрала інформацію про велику кількість комет, переважно дуже малих. На кінець серпня 2020 року це значення досягло 4052 комет[2]. Здебільшого таких результатів людство сягнуло завдяки праці астрономів-аматорів у всьому світі, адже NASA надає вільний інтернет-доступ до всіх знімків, отриманих з обсерваторії задля вивчення близького космосу[3][4][5].
25 березня 2024 року, трохи більше аніж за 28 років після запуску, обсерваторія SOHO відкрила свою 5000-ту комету[6].
Трьома основними науковими цілями SOHO є:
- Дослідження зовнішнього шару Сонця, який складається з хромосфери, перехідної області та корони. Для цього дистанційного зондування сонячної атмосфери використовуються бортові прилади CDS, EIT, ширококутний та спектрометричний коронограф (англ. Large Angle and Spectrometric Coronagraph, LASCO)[1], SUMER, SWAN та UVCS.
- Здійснення спостережень за сонячним вітром та супутніми явищами поблизу L1 (точка Лагранжа). CELIAS і COSTEP використовуються для спостереження за сонячним вітром «in situ» (лат. на місці).
- Зондування внутрішньої структури Сонця. Для геліосейсмології використовуються GOLF, MDI та VIRGO.
Космічний телескоп SOHO знаходиться на гало-орбіті навколо точки L1 Сонце-Земля, точки між Землею і Сонцем, де баланс гравітації (більшої) Сонця і (меншої) Землі дорівнює доцентровій силі, необхідній для того, щоб об'єкт мав такий самий орбітальний період на своїй орбіті навколо Сонця, що і Земля, внаслідок чого об'єкт буде залишатися в цьому відносному положенні.
Положення космічного телескопу описують як положення у точці L1, але він не може точно знаходитися в цій точці, адже зв'язок ускладнений через радіоперешкоди, що генеруються Сонцем, і через його нестійку орбіту.
Швидше він лежить у площині, що постійно рухається і проходить через L1 і перпендикулярну лінії, що з'єднує Сонце і Землю. Він залишається в цій площині, виводячи еліптичну орбіту з центром навколо точки Лагранжа L1.
Він виконує навколо точки L1 повний оберт за шість місяців, тоді як сама точка L1 обертається навколо Сонця кожні 12 місяців, оскільки це пов'язано з рухом Землі. Це постійно утримує СОГО в оптимальному положенні для спостерігання із Землі.
За нормальної роботи космічний телескоп передає безперервний потік фотографій та інших вимірювань із швидкістю 200 кбіт/с через наземну станцію NASA (Deep Space Network, DSN). Дані СОГО про сонячну активність використовуються для прогнозування корональних викидів маси (англ. CME) та їхнього часу прибуття на Землю, завдячуючи цьому електричні мережі і супутники можуть бути захищені від їх руйнівних наслідків. CME, спрямовані до Землі, можуть спричиняти геомагнітні бурі, які, в свою чергу, генерують геомагнітно індуковані струми (ГІС), в найекстремальніших випадках створюючи перешкоди в електромережах тощо.
У 2003 році ESA повідомило про вихід з ладу крокового двигуна спрямованої антени по Y-вісі, необхідного для наведення антени з високим коефіцієнтом підсилення, дозволяючи низхідну лінію зв'язку високошвидкісного передавання даних. Тоді припускалося, що вихід з ладу антени може спричинити неотримання даних два-три тижні щоквартально[7]. Однак інженерам ESA та NASA вдалося використати антени з низьким коефіцієнтом підсилення СОГО разом із більшими 34- та 70-метровими наземними станціями DSN та розумним використанням твердотільного реєстратора (англ. Solid State Recorder, SSR) СОГО для запобігання повній втраті даних, лише дещо зменшивши потік даних кожні три місяці[8].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/Solar_and_Heliospheric_Observatory.jpg/220px-Solar_and_Heliospheric_Observatory.jpg)
Модуль корисного навантаження (Payload Module, PLM) СОГО складається з дванадцяти приладів, кожен з яких здатний здійснювати незалежне або скоординоване спостереження за Сонцем або частинами Сонця, та деякими деталями космічних літальних апаратів[9][10]:
- Корональний діагностичний спектрометр (Coronal Diagnostic Spectrometer, CDS[11]), який вимірює щільність, температуру та потоки в короні
- Зарядний елемент та систему аналізу ізотопів (Charge Element and Isotope Analysis System, CELIAS[12]), яка вивчає іонний склад сонячного вітру.
- Енергетичний та релятивістський аналізатор ядер атомів та електронів (Energetic and Relativistic Nuclei and Electron experiment, ERNE[13]), який вивчає іонний та електронний склад сонячного вітру.
- Комплексний аналізаторний пристрій високо-термальних даних та енергетичних частинок (Comprehensive SupraThermal and Energetic Particle, COSTEP[14]), який вивчає іонний та електронний склад сонячного вітру. COSTEP та ERNE іноді називають разом як COSTEP-ERNE Particle Analyzer Collaboration (аналізатор частинок) тобто — CEPAC[15].
- Телескоп діапазону «екстремального» ультрафіолетового випромінювання (Extreme ultraviolet Imaging Telescope, EIT), який вивчає корональну структуру у нижній частині та активність.
- Прилад світлових коливань на низьких частотах (Global Oscillations at Low Frequencies, GOLF[16]), що вимірює коливання швидкості всього сонячного диска для дослідження ядра Сонця.
- Ширококутний та спектрометричний коронограф (LASCO), який вивчає структуру та еволюцію корони шляхом створення штучного сонячного затемнення.
- Візуалізатор Майкельсона Доплера (Michelson Doppler Imager, MDI[17]), який вимірює швидкість часток і магнітне поле у фотосфері, з метою дослідження конвективної зони, яка утворює зовнішній шар внутрішньої частини Сонця, та — магнітні поля, що контролюють структуру корони. З приладу MDI було отримано найбільше даних для проєкту СОГО. Два віртуальних канали SOHO створені MDI: VC2 (MDI-M) несе дані магнітограми, а VC3 (MDI-H) — дані геліосейсмології. MDI не використовується для наукового спостереження з 2011 року, бо його замінили геліосейсмічні та магнітні візуалізатори обсерваторії сонячної динаміки (Solar Dynamics Observatory, SDO)[17].
- Прилад вимірювання сонячного ультрафіолетового та радіоактивного вимірювань (Solar Ultraviolet Measurement of Emitted Radiation, SUMER[18]), яке вимірює потоки плазми, температуру та щільність у короні.
- Прилад дослідження анізотропії сонячного вітру (Solar Wind Anisotropies, SWAN[19]), який використовує телескопи, чутливі до характерної довжини хвилі водню, для вимірювання потоку маси сонячного вітру, відображення щільності геліосфери та спостереження за масштабною структурою потоків сонячного вітру.
- Коронограф-спектрометр ультрафіолету (UltraViolet Coronagraph Spectrometer, UVCS[20]), який вимірює щільність та температуру в короні.
- Прилад визначення мінливості сонячного ІЧ-випромінювання та гравітаційних коливань (Variability of solar IRradiance and Gravity Oscillations, VIRGO[21]), що вимірює коливання та сонячну константу як усього сонячного диска, так і нижніх шарів, так і досліджуючи ядро Сонця.
Зважаючи на те, що данні, в тому числі і фото, і інші результати досліджень, передані на Землю СОГО, можуть бути доступні будь кому на тих чи інших інтернет-ресурсах, а також з допомогою тих чи інших додатків, програм для вивчення цих результатів, можуть не відображатися повною мірою. Тобто можуть бути у кінцевого спостерігача викривлені дані із-за невідповідного обладнання: викривлення кольору спектру, не відображення вимірювання часток сонячного вітру, тощо.
А зображення містять довжину хвилі або оптичний діапазон частот на водневій лінії від найінтенсивнішої червоної Hα до найяскравішої «екстремального» ультрафіолету (УФ). Зображення, зроблені частково або суто з невидимими довжинами хвиль, відображаються на сторінці SOHO та в інших місцях «фальшивим» кольором, тим самим не даючи реального уявлення про космічні об'єкти.
На відміну від багатьох космічних та наземних телескопів, програма SOHO формально не виділяє часу для розгляду пропозицій щодо окремих приладів та інструментів дослідження, але зацікавлені сторони можуть зв’язатися з дослідницькими групами електронною поштою та з вповноваженими з цих питань через офіційний вебсайт SOHO, щоб попросити час на узгодження та отримання фото-матеріалів від першоджерела. Деякі з даних є досить неформальними, тому надаються за умови, що поточні контрольні спостереження не будуть порушені або спотворені в тих чи інших цілях[22].
Офіційний процес (Спільна операційна програма «JOP») існує для спільного використання декількох приладів СОГО для визначення результатів спостереження. Пропозиції JOP розглядаються на щоквартальних засіданнях наукової робочої групи (Science Working Team, SWT), а термін роботи JOP розподіляється на щомісячних засіданнях робочої групи з наукового планування (Science Planning Working Group, SPWG). Перші результати були представлені у виданні 1997 року «Solar Physics», томи 170 та 175, під редакцією Б. Флека та З. Швестки (B. Fleck і Z. Švestka)[23][24].
Відкриття комет[25][26][27] | |
Дата виявлення | # днів до наступного етапу (віхи) |
---|---|
2013 | 213 |
2012 | 222 |
2011 | 216 |
2010 | 210 |
В результаті спостереження за Сонцем, SOHO (зокрема, прилад LASCO) ненавмисно виявив комети, перекривши сонячне світло. Приблизно половина всіх відомих комет була помічена СОГО, яку за останні 15 років (до 2014) виявили понад 70 людей із 18 різних країн, здійснюючи пошук за загальнодоступними зображеннями SOHO в Інтернеті. Комети 1999-го та 2000-го були відкриті 26 грудня Міхалом Кусяком (пол. Michał Kusiak), студентом астрономії Ягеллонського університету в Кракові, Польща. Кусяк знайшов свою першу комету SOHO в листопаді 2007 року і відтоді знайшов понад 100[28]. SOHO виявив понад 2700 комет до квітня 2014 року[29][30], із середнім коефіцієнтом відкриття кожні 2,59 дня[31]. У червні 2020 року SOHO відкрив свою 4000-у комету[32].
Відкриття астрономом-аматором Майком Оутсом (англ. Mike Oates') понад 140 комет за даними SOHO[33] призвело до того, що мала планета «68948 Mikeoates» була названа на його честь; цей факт був використаний лексикографом Ерін МакКін (англ. Erin McKean) у своєму виступі на TED як приклад того, як користувачі Інтернету можуть робити внески в колекції досліджень[34].
SOHO 2198 — це комета, з орбітою навколо Сонця, яку відкрили індійський астроном-аматор Саліл Муліє (Salil Mulye) та польський астроном Шимон Ліво (Szymon Liwo) шляхом аналізу даних приладу LASCO[35]. Ця навколосонячна комета належить до родини комет Крейца (Kreutz sungrazers), яка зазвичай розпадається після відкриття[36][37]. З цим відкриттям 13 грудня 2011 році Муліє став другим індіанцем, який відкрив сонячну комету[38].
- Офіційний сайт місії СОГО [Архівовано 22 вересня 2020 у Wayback Machine.]. Переглянуто 16.09.2020.
- Аномалія антени може вплинути на передавання інформації з SOHO[недоступне посилання з лютого 2019]. Новини ESA. Переглянуто 14 березня 2005.
- Аномалія антени SOHO: справи кращі, аніж можуть бути [Архівовано 16 липня 2012 у Wayback Machine.]. Новини ESA. Переглянуто 14 березня 2005.
- Sharing Earth Observation Reusources SOHO (Solar and Heliospheric Observatory) [Архівовано 30 вересня 2020 у Wayback Machine.]. Переглянуто 14.09.2020.
- U.S. Naval Research Lab Large Angle Spectrometric and Coronagraphic Telescope (LASCO) [Архівовано 11 серпня 2020 у Wayback Machine.]. Переглянуто 14.09.2020.
- http://sungrazer.nrl.navy.mil/ [Архівовано 29 березня 2019 у Wayback Machine.]
![]() |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Solar and Heliospheric Observatory |
- ESA SOHO webpage [Архівовано 7 квітня 2022 у Wayback Machine.]
- A Description of the SOHO Mission. NASA's SOHO website. Архів оригіналу за 27 червня 2013. Процитовано 24 жовтня 2005.
- Latest SOHO Images. NASA's SOHO website. Архів оригіналу за 27 червня 2013. Процитовано 24 жовтня 2005., free to use for educational and non-commercial purposes.
- SOHO Mission Profile by NASA's Solar System Exploration
- Space Weather Now. National Weather Service — Space Environment Center. Архів оригіналу за 23 жовтня 2005. Процитовано 24 жовтня 2005.
- The SOHO Mission L1 Halo Orbit Recovery From the Attitude Control Anomalies of 1998 (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 27 червня 2013. Процитовано 24 жовтня 2005.
- Sun trek website A useful resource about the Sun and its effect on the Earth
- ↑ а б Large Angle Spectrometric and Coronagraphic Telescope (LASCO) | Space Science Division. www.nrl.navy.mil. Архів оригіналу за 11 серпня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ SOHO Solar Pick. soho.nascom.nasa.gov. Архів оригіналу за 15 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Images from the Universe Gallery. photojournal.jpl.nasa.gov. Архів оригіналу за 17 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ The History of the SOHO Mission. www.esa.int. Архів оригіналу за 11 вересня 2019. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ SOHO (Solar and Heliospheric Observatory) - Satellite Missions - eoPortal Directory. directory.eoportal.org. Архів оригіналу за 30 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Сонячний космічний апарат SOHO відкрив свою 5000 комету. // Автор: Юлія Александрова. 30.03.2024
- ↑ Antenna anomaly may affect SOHO scientific data transmission. www.esa.int (англ.). Архів оригіналу за 18 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ SOHO's antenna anomaly: things are much better than expected. www.esa.int (англ.). Архів оригіналу за 23 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Domingo, V., Fleck, B., Poland, A. I., Solar Physics 162, 1--37 (1995)
- ↑ Fleck, B. (1997). First Results from SOHO (англ.). Т. 10. с. 273—296. Архів оригіналу за 3 лютого 2019. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Coronal Diagnostic Spectrometer on SOHO. solar.bnsc.rl.ac.uk. Архів оригіналу за 16 жовтня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ ESA Science & Technology - Heliosphere. sci.esa.int. Архів оригіналу за 6 серпня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Space Research Laboratory, University of Turku, Finland. srl.utu.fi. Архів оригіналу за 7 серпня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Comprehensive Suprathermal and Energetic Particle Analyzer. www.ieap.uni-kiel.de. Архів оригіналу за 18 жовтня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Space Research Laboratory, University of Turku, Finland. srl.utu.fi. Архів оригіналу за 3 лютого 2019. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ GOLF (SOHO) Home page. web.archive.org. 9 жовтня 1999. Архів оригіналу за 9 жовтня 1999. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ а б MDI Web Page. soi.stanford.edu. Архів оригіналу за 18 березня 2021. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Max Planck Institute for Solar System Research. web.archive.org. 15 червня 2006. Архів оригіналу за 15 червня 2006. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ SWAN Far Side Imaging. sohowww.nascom.nasa.gov. Архів оригіналу за 6 грудня 2021. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ UVCS. www.cfa.harvard.edu. Архів оригіналу за 27 вересня 2020. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ Index of /virgo. www.ias.u-psud.fr. Архів оригіналу за 25 грудня 2004. Процитовано 15 вересня 2020.
- ↑ The Very Latest SOHO Images. sohowww.nascom.nasa.gov. Архів оригіналу за 22 вересня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Download Limit Exceeded. citeseerx.ist.psu.edu. Архів оригіналу за 23 листопада 2021. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ svestka. webspace.science.uu.nl. Процитовано 16 вересня 2020.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Karl Battams [@SungrazerComets] (16 квітня 2014). These are SOHO discovery counts in the past few years: 2013: 213, 2012: 222, 2011: 216, 2010: 210 ... consistent! (Твіт) — через Твіттер.
- ↑ Karl Battams [@SungrazerComets] (2 січня 2013). The SOHO comet discovery rate has been remarkably consistent over past 3yrs: 2010: 222 comets, 2011: 213, 2012: 219 (Твіт) — через Твіттер.
- ↑ SOHO 2000th Comet Contest. soho.nascom.nasa.gov. Архів оригіналу за 24 березня 2021. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ SOHO Hotshots. sohowww.nascom.nasa.gov. Архів оригіналу за 18 вересня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ https://twitter.com/sungrazercomets/status/458317466998145027. Twitter (укр.). Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Loff, Sarah (15 вересня 2015). 3,000th Comet Spotted by Solar and Heliospheric Observatory (SOHO). NASA. Архів оригіналу за 17 вересня 2015. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ https://twitter.com/sungrazercomets/status/259370186770112512. Twitter (укр.). Архів оригіналу за 13 квітня 2016. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Frazier, Sarah (16 червня 2020). 4,000th Comet Discovered by ESA & NASA Solar Observatory. NASA. Архів оригіналу за 17 червня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Mike's SOHO Comet Hunt. www.mikeoates.org. Архів оригіналу за 6 квітня 2005. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ McKean, Erin, The joy of lexicography (англ.), архів оригіналу за 19 вересня 2020, процитовано 16 вересня 2020
- ↑ SOHO Comets 2011. people.ast.cam.ac.uk. Архів оригіналу за 5 червня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Zdenek Sekanina and Paul W. Chodas (2004). FRAGMENTATION HIERARCHY OF BRIGHT SUNGRAZING COMETS AND THE BIRTH AND ORBITAL EVOLUTION OF THE KREUTZ SYSTEM. I. TWO-SUPERFRAGMENT MODEL (англ.). Jet Propulsion Laboratory, California Institute of Technology, 4800 Oak Grove Drive, Pasadena, CA 91109. Архів оригіналу за 28 серпня 2021. Процитовано 16.09.2020.
- ↑ Spacecraft Discovers Thousands of Doomed Comets | Science Mission Directorate. science.nasa.gov. Архів оригіналу за 17 вересня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
- ↑ Khagol Mandal. Khagol Mandal (амер.). Архів оригіналу за 20 вересня 2020. Процитовано 16 вересня 2020.
|
|
|
![]() |
Це незавершена стаття з космонавтики. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |