Pustolovine Toma Sawyera
By Mark Twain
()
About this ebook
Samuel Langhorne Clemens, daleko poznatiji kao Mark Twain (1835.-1910.), glasoviti je američki pisac i humorist, "otac američke književnosti" (W. Faulkner), autor romana Pustolovine Toma Sawyera, njegovog nastavka Pustolovine Huckleberry Finna, te povijesnog romana Kraljević i prosjak.
Roman Pustolovine Toma Sawyera (The Adventures of Tom Sawyer, 1876) jedan je od prvih pravih realističnih dječjih romana ne samo u američkoj nego i u svjetskoj dječjoj književnosti. Svoju veliku popularnost u različitim zemljama svijeta zahvaljuje činjenici da se u djelu prvi put javljaju istinski, živi i stvarni dječaci koji se raduju i žaloste kao sva djeca svijeta, nekoć kao i danas, spremni na različite podvale i “vragolije”, koji upravo čeznu za uzbudljivim doživljajima, vole slobodu, a iznad svega im teško pada pokroviteljstvo odraslih. Oni nisu nikakvi svijetli uzori, dobra, pobožna ili poslušna djeca, jer vole psovati, čak i pušiti, a katkada i lagati, ali imaju u sebi onu istinsku, nedužnu i divnu dječju dobrotu srca i suosjećanje s onima koji stradavaju ili se nalaze u nevolji, pa makar to i ne bili kreposni ljudi. Ne može im se zanijekati plemenitost, osjećajnost i dobronamjernost...
Prevela: Diana Zalar.
Lektira za 6. razred osnovne škole.
Mark Twain
Mark Twain, born Samuel Langhorne Clemens, was an American humorist and writer, who is best known for his enduring novels The Adventures of Tom Sawyer and Adventures of Huckleberry Finn, which has been called the Great American Novel.
Related to Pustolovine Toma Sawyera
Related ebooks
Kužiš, stari moj Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsPoduke Iz Posebne Proljetne Ponude Rating: 5 out of 5 stars5/5Glumica (Penelopini zapisi) Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsStari dečki Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsCrno Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsSkriveno Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsKamo odlazi ljubav nakon što nas ubije Rating: 1 out of 5 stars1/5Leti, leti Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsGadni parking Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsEsperel, grad malih čuda Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsSamo Budi Tu Rating: 5 out of 5 stars5/5U stočnom vagonu Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsExtingayal: Transcendencija u vašim snovima Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsČuvaj se senjske ruke Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsBog neće pomoći Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsSjajni je bal Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsNeka bude kao da sam te volio Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsNovo iverje Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsTrajanovo pravilo Rating: 3 out of 5 stars3/5Kombinacija d.o.o. Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsLova do krova Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsSretan kraj Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsStroj se gasi (i druge priče) Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsKratak put kući i druge priče Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsTajna Rating: 5 out of 5 stars5/5Pravi se da ovo nisi vidio Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsZdravo, dragi ubojice! Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsZločin i kazna Rating: 3 out of 5 stars3/5Samostanske drame: Dramatizovana studija u dva dijela (Orgije monaha, Djevica) Rating: 0 out of 5 stars0 ratingsTragedija mozgova Rating: 0 out of 5 stars0 ratings
Related categories
Reviews for Pustolovine Toma Sawyera
0 ratings0 reviews
Book preview
Pustolovine Toma Sawyera - Mark Twain
Pustolovine
Toma Sawyera
Mark Twain
s engleskog preveo
Ivo Zalar
Predgovor
Pustolovine zabilježene u ovoj knjizi u velikom broju stvarno su se dogodile. Jednu ili dvije sam osobno doživio, a ostale su doživljaji mojih školskih drugova. Huck Finn je uzet iz života; Tom Sawyer također, ali nije slika jedne osobe, nego je kombinacija triju dječaka koje sam poznavao, te tako pripada "složenom stilu u arhitekturi.
Čudna praznovjerja koja sam spominjao vladala su među djecom i robovima na Zapadu u doba kada se zbivala pripovijest - odnosno trideset ili četrdeset godina ranije.
Iako sam knjigom želio prvenstveno zabaviti dječake i djevojčice, nadam se da neće od nje zazirati ni muškarci ni žene jer sam namjeravao na ugodan način podsjetiti odrasle kakvi su nekoć bili, kako su se osjećali, kako su mislili i govorili, i u kakve su se katkada neobične pothvate upuštali.
Hartford, 1876.
Pisac
I.
- Tome!
Nema odgovora.
- Tome!
Nema odgovora.
- Ne znam što je s tim dječakom. Tome!
Bez odgovora.
Stara je gospođa spustila naočale i pogledala preko njih po čitavoj sobi. Zatim ih opet podigne i pogleda ispod njih. Rijetko - ili bolje rečeno nikad - ne bi gledala kroz njih na tako nešto sitno kao što je jedan dječak. Bile su to otmjene naočale, ponos njezina srca, načinjene više zbog mode nego za uporabu; a mogla je kroz njih vidjeti jednako tako kao kad bi stavila dva koluta s peći. Na trenutak se pričinila zbunjenom, a onda je izustila, ne bijesno, ali ipak glasno da ju je i pokućstvo moglo čuti:
- Eh, znaš, kad te uhvatim, ja ću...
Nije završila rečenicu, jer se sagnula i mlatarala metlom pod krevetom hvatajući dah za pojedine zamahe i poteze. No, ništa nije istjerala osim jedne mačke.
- Nikad nisam vidjela takvo čudo od djeteta!
Ode do otvorenih vrata, zastade kod njih i pogleda na povijuše rajčica i datura koje su ukrašavale vrt. Ali Toma nigdje. Onda ona podigne svoj glas i zaviče - da bi se što dalje čulo:
- Eeej, Tome!
Začuje slabašan šušanj iza sebe, okrenu se u pravi tren kako bi zgrabila malenog dječaka za skut kaputa i spriječila mu bijeg.
- Jao, kako se nisam sjetila komore! Što si radio unutra?
- Ne znam, tetice.
- No, ja znam. Pekmez je to, eto što je. Stotinu puta sam ti rekla da ću ti oderati kožu ako dirneš pekmez. Dodaj mi onaj štap.
Štap je već lebdio u zraku, opasnost je prijetila.
- Jao, tetko! Pogledaj što je iza tebe!
Stara se gospođa brzo okrene, zgrabi u nepredvidivoj opasnosti rukama suknju, a dječak odjuri što su ga noge nosile, popne se na visoku daščanu ogradu i nestane iza nje.
Tetka Polly stajaše trenutak iznenađena, a tada prasne u dobrohotan smijeh.
- Pravi obješenjak! Baš nikad neću naučiti ništa! Nije li me toliko puta dosad nasamario, kao i sada. Ali stare budale su najveće od svih. Drevna je poslovica da ne možeš starog psa naučiti novim trikovima. No, tako mi svega, on nikada ne vara na isti način pa kako bi čovjek znao što sprema. Čini se da zna koliko me može mučiti prije nego se razljutim. Također zna kako će me zaustaviti ili nasmijati. Zna me smiriti te ga ne mogu udariti. A za milost Božju, prava je istina da ni ja ne obavljam svoju dužnost prema tom dječaku kako bih trebala. Lijepo kaže Sveta knjiga: Štedi šibu da pokvariš dijete. Znam da skupljam grijehe i muku za nas oboje. Sam je đavo u njemu, ali za ima Božje, on je ipak, siroče, dijete moje pokojne sestre, i ja nekako nemam srca da ga tučem. Svaki puta kada mu priuštim slobodu, muči me savjest, a kada ga udarim lomi mi se srce. Sve u svemu, kako kaže Sveto pismo, čovjek rođen od žene kratkog je vijeka i pun smutnji. Priznajem da je tako. Ovo popodne će izostati iz škole, a ja ću ga morati za kaznu prisiliti na rad. Teško ga je natjerati da radi subotom, kada su sva djeca slobodna, a osim toga on mrzi rad više od svega na svijetu. A moram ispuniti svoju dužnost prema njemu jer ću ga inače upropastiti.
Toma zaista škola nije vidjela; on se u to doba okolo dobro zabavljao. Vratio se kući upravo na vrijeme da bi Jimu, malom crnom dječaku pomogao napiliti drva i nasjeći triješće prije večere, ali stigao mu je zapravo samo ispričati svoje doživljaje, dok je Jim već napravio tri četvrtine posla. Tomov mlađi brat (zapravo polubrat) Sid već je obavio dio zadatka (sakupio iverje). Naime, on je bio miran dječak, bez sklonosti prema pustolovinama i stvaranju nepodopština.
Dok je Tom večerao i koristio priliku da ukrade nešto šećera, tetka Polly mu je postavljala pitanja, tobože lukava i duboka, želeći ga uhvatiti u zamke kobnih ispovijesti. Poput mnogih drugih prostodušnih osoba, pomalo je tašto vjerovala da je obdarena smislom za mračnu i tajanstvenu diplomaciju. Svoje prozirne smicalice smatrala je pravim čudesima lukavosti.
- Tome - reče ona - u školi je bilo sparno, zar ne?
- Da, gospođo.
- Strašna vrućina, zar ne?
- Jest gospođo!
- Nisi li želio otići na kupanje, Tome!
Tom malo protrne, stegla ga je neugodna sumnja. Ispitivao je pogledom tetkino lice, ali mu ono nije ništa govorilo. Stoga samo prousti:
- Ne, gospođo; nisam baš osobito želio.
Stara je gospođa ispružila ruku, opipala Tomovu košulju rekavši: - Ali nisi baš zagrijan. - Polaskala joj je pomisao kako je otkrila da je košulja suha, a nitko nije mogao znati što je time htjela reći. No, Tom je, unatoč svemu, odmah dobro osjetio odakle vjetar puše. Da bi pretekao njezin sljedeći potez, reče: Nekolicina nas polijevali smo se po glavama. Vidiš, moja je još mokra.
Tetka Polly je bjesnjela što je previdjela tu okolnost kao dokaz i što joj je propao trik. Onda je obuzme novo nadahnuće.
Tome, nisi morao skidati ovratnik od košulje koji sam ti prišila ako ste se samo polijevali po glavi, zar ne? Otkopčaj svoj kaput.
Zabrinutost je iščezla s Tomova lica. On se otkopča, a ovratnik košulje bio je čvrsto prišiven na svom mjestu.
- Muka je s tobom. Dobro, hajde sad. Bila sam gotovo sigurna da si markirao
i otišao na kupanje. Ali, opraštam ti ovaj put, Tome. Priznajem da si sličan oprženoj mački, za koju kaže mudra izreka da je bolja nego što izgleda.
Koliko joj je bilo žao što ju je njezina mudrost izdala, toliko je bila i sretna što je Tom barem ovaj put bio poslušan i dobar.
Ali se tada Sid umiješao rekavši:
- Dobro, sve je to u redu, ali ja mislim da si mu ovratnik prišila bijelim koncem, a ovdje je crni!
- Uistinu, Tome, prišila sam ga bijelim!
No Tom nije čekao što će se dalje dogoditi. Istrčavši van na vratima dobaci:
- Side, namlatit ću te zbog toga.
Na sigurnom mjestu Tom je ispitivao dvije velike igle zabodene u ovratnik kaputa. Jedna je bila obavijena bijelim, a druga crnim koncem.
- Ne bi to ona nikad primijetila da nije bilo Sida. Prokletstvo! Katkada šije bijelim koncem, a katkada crnim. Volio bih da šije jednim ili drugim. Ovako ne znam koji je na redu. Ali Sid će mi platiti za ovo. Prebit ću ga. Naučit ću ga ja pameti.
Tom nije bio uzoran momak u rodnom mjestu. Vrlo je dobro poznavao uzorna momka i mrzio ga.
Za dvije minute - ili čak još manje - zaboravio je na sve svoje muke. Ne zato što bi njegove muke bile i mrvicu lakše i manje gorke nego što su muke odrasla čovjeka, nego jednostavno stoga što ih je nešto novo i snažno potisnulo i istjeralo iz glave. Tako biva kod ljudi obodrenih novim uspjesima koji zaboravljaju stare nevolje. Naučio je nov način zviždanja, čemu ga je poučio jedan crnac. Tom je mukotrpno nastojao dobro ga uvježbati. Zviždukao bi na osobit ptičji način, nalik tečnom cvrkutanju, a izvodio bi ga tako što bi u kratkim razmacima jezikom dodirivao nepce u ustima. Čitatelj će se vjerojatno lako sjetiti kako se to radi, ako je ikad bio dječak. Marljivost i upornost urodiše uspjehom i on je razdragane duše koračao ulicom ustiju punih skladnih melodija. Osjećao se kao astronom koji je otkrio novi planet, a što se tiče snage i dubine nepomućena užitka astronom bi se teško mogao mjeriti s dječakom.
Ljetne večeri bijahu duge. Nije se brzo mračilo. Tom iznenada prestade zviždati. Pred njim je stajao stranac - dječak nešto snažniji od njega. U jednoj maloj i siromašnoj selendri kakva bijaše St. Petersburg svaki je došljak bez obzira na dob i spol izazivao veliku znatiželju. Taj je dječak bio lijepo obučen, gotovo prelijepo za radni dan - jednostavno da se čovjek zaprepasti. Kapa mu bijaše otmjena, zakopčani plavi kaputić bijaše nov i uredan, a takve bijahu i hlače. Obuo je i cipele - iako je bio samo petak. Nosio je čak i kravatu, svijetlo-plavi komad trake oko vrata. Držao se nekako gradski što je Tomu išlo na živce. Što je više zurio u to blještavo čudo, Tom je sa sve većim prezirom gledao na njegovu odjeću dok mu se vlastita pričinjala sve jadnijom i otrcanijom. Susrevši se ni jedan od njih ne prozbori ni riječ. Ako bi se jedan pokrenuo, učinio bi to i drugi, ali samo postrance, u krugu. Sve vrijeme stajahu licem u lice i gledahu se oči u oči. Konačno Tom reče:
- Hoćeš li da te udarim?
- Volio bih to vidjeti.
- Znaš da mogu.
- Ne možeš.
- Zbilja mogu.
- Ne možeš.
- Mogu.
- Ne možeš.
- Mogu.
- Ne možeš.
Neugodna stanka. Tada Tom reče:
- Kako ti je ime?
- Što te briga. Nije to tvoj posao.
- Ako hoću, vidjet ćeš da je moj posao.
- Zašto onda nećeš?
- Ako budeš mnogo govorio, i hoću.
- Mnogo, mnogo, mnogo. Hajde sad!
- Oh, misliš da si duhovit, zar ne? Kad bih htio, mogao bih te istući jednom rukom, a da mi druga bude vezana na leđima.
- Zašto ne pokušaš kad kažeš da možeš.
- I hoću ako me budeš izazivao.
- Ma nemoj! Znam ja mnoge koji su se tako grozili.
- Baš pametno. Misliš da si netko. Pogledaj si samo šešir.
- Skini mi ga ako ti se ne sviđa. Pokušaj! Prebio bih na mrtvo svakog tko bi se to usudio.
- Lažljivče!
- Ti si lažljivac.
- Lažeš da bi se tukao; ne usudiš se.
- Odmori se malo!
- Pazi, ako se nastaviš gluparati, bacit ću ti kamen u glavu.
- Da ne bi!
- Zaista hoću.
- Zašto to ne učiniš. Zašto samo brbljaš da hoćeš? Pa, učini. Ali bojiš se, zar ne?
- Ne bojim se.
- Bojiš se.
- Ne bojim se.
- Bojiš!
Opet stanka, mjerenje očima i obilazak jednog oko drugog. Nađoše se rame uz rame. Tada će Tom: - Gubi se odavde!
- Gubi se ti!
- Neću!
- Neću ni ja!
Tako su stajali jedan nasuprot drugom te se, ispruživši nogu kao potporanj, gurali su iz sve snage, zajapureni od mržnje. No, nijedan nije stekao prednost. Crveni i vrući u licu malo su - ali oprezno i pažljivo - popuštali u naprezanju. Tada Tom dobaci:
- Kukavica si i pseto! Reći ću ja mojem velikom bratu za tebe. On te može prebiti svojim malim prstom. A ja ću ga nagovoriti da to i učini.
- Baš me briga za tvog velikog brata. Imam ja brata koji je još veći od tvojega. I štoviše, on ga može baciti preko ograde (oba su brata bila izmišljena).
- To je laž!
- Ako tako kažeš, ne znači da imaš pravo.
Tom povuče nožnim palcem crtu po prašini i reče:
- Daj se usudi to prekoračiti pa ću te tako namlatiti da nećeš moći stajati na nogama. Tko bi se god usudio prijeći crtu vidio bi svoga boga!
Došljak brzo prekorači crtu i reče:
- Rekao si da ćeš me natući, pa daj sada!
- Nemoj me tjerati; bilo bi ti bolje da se malo pričuvaš.
- No, rekao si da ćeš me natući; što čekaš?
- Do vraga! Za dva centa prebio bih te!
Došljak izvadi dva bakrenjaka iz džepa i pruži mu ih podrugljivo. Tom ih baci na zemlju. U tili čas oba dječaka su se valjala i kotrljala po prašini, ščepavši se kao mačke. Za tren oka vukli su se za kosu i trgali si odjeću, nemilice se udarali i grebli po nosevima, pokriveni prašinom i ovjenčani slavom. Kada se gužva malo slegla, ukaže se u bojnoj magli Tom jašući na protivniku i udarajući ga šakama.
- Reci da ti je dosta - poviče Tom.
A dječak se nastojao svim silama osloboditi. Plakao je, ali od srdžbe.
- Reci dosta - i Tom nastavi dalje mlatiti.
Na kraju stranac prostenje: - Dosta! - Tom ga pusti.
- Naučit ću te ja pameti. Sljedeći put bolje pazi koga izazivaš. Došljak ode, otresajući prašinu s odjeće, jecajući i šmrcajući, no povremeno se ogledavao, tresao glavom i prijetio Tomu da će on dobiti svoje kada ga drugi put uhvati
. Nato mu je Tom odvraćao porugom udaljujući se blažen i ponosan. Ali, kada mu Tom okrene leđa, došljak pograbi kamen, baci ga i pogodi ga među pleći, a sam podbrusi pete i otrči brzo poput antilope. Tom je progonio neprijatelja sve do njegove kuće doznavši tako gdje stanuje. Neko vrijeme ga je čekao u zasjedi kod vratiju, izazivajući neprijatelja da izađe van, ali on mu se samo kreveljio kroz prozor i nije htio izići. Na kraju pojavi se neprijateljeva majka, nazva Toma nevaljalcem, zločestim i prostim deranom i otjera ga. On se, odlazeći, zakleo u sebi da će već jednom obračunati s tim dječakom.
Te noći došao je prilično kasno kući, i kada se oprezno penjao kroz prozor, opazi zasjedu u liku svoje tetke. Kada je ona vidjela u kakovu je stanju njegova odjeća, odluka da mu pretvori subotnji praznik u zatvor s prisilnim radom postade tvrđa od dijamanta.
II.
Svanulo je subotnje jutro. Sva je ljetna priroda bila svijetla i svježa kipteći životom. Svako je srce brujilo pjesmom, a ako je srce bilo mlado i glazba bi izlazila na usta. Radost se mogla čitati na svačijem licu i živost osjetiti u svakom koraku. Bagremovi su bili u cvatu, a njihov se miris širio zrakom. Cardiffski brežuljak, koji se dizao iznad i iza sela, pun zelene vegetacije, pričinjao se nekako dalekim izgledavši onako sanjiv, smiren i privlačan kao Obećana zemlja.
Tom se pojavi na pločniku s kablićem vapna i četkom na dugačkoj dršci. Baci pogled na ogradu, i napusti ga sva radost; duboka tuga prožme mu dušu. Daščana ograda bila je duga trideset jarda i visoka devet stopa. Život mu se učini praznim i bezvrijednim - pravim teretom. Uzdahnuvši zamočio je četku i prošao njome preko gornje daske; zatim ponovi operaciju, pa opet iznova. Usporedi jedva primjetnu bijelu traku s golemim prostranstvom neobijeljenje ograde te obeshrabren sjedne na drveni sanduk.
Uto doskakuće Jim s limenim kablićem pjevajući pjesmu Djeve iz Buffaloa
. Nositi vodu s gradske crpke bio je uvijek Tomu mrzak posao, ali ga sada nije mučio. Bijeli, mulatski i crni dječaci čekali su tamo na svoj red, odmarali se, trgovali igračkama, svađali se, tukli i komedijali. Prisjećao se kako se Jim nikad nije uspio vratiti s crpke prije no što prođe sat vremena, iako je ona bila udaljena svega 150 jarda, i osim toga uvijek je netko morao poći po njega.
- Čuj, Jime, hoćeš li ti malo bijeliti, a ja ću donijeti vode, reče Tom.
Jim je zavrtio glavom i odvratio:
- Ne mogu, gospon Tom. Stara mi je gospođa kazala da donesem vodu i da se ni s kim okolo ne zezam. Dodala je kako misli da će Tom htjeti da ja bijelim, ali ona bi željela da ja gledam samo svoj posao. Još je rekla kako će ona doći i nadgledati kako se bijeli.
- Ne obaziri se, Jime, na njezino pričanje. Ona uvijek tako govori. Nego, daj mi taj kablić, a ja ću se odmah vratiti. Neće ona ništa ni znati.
- Oh, ne usudim se, gospon Tom. Stara će mi gospođa zakrenuti vrat. Zaista hoće.
- Ona? Pa ona nikog ne tuče. Možda kome podijeli napršnjakom čvrge po glavi, ali reci mi tko se za to brine. Strašna je na riječima, ali riječi ne bole - a pritom se ponekad još i rasplače. Jime, dat ću ti špekulicu. Dat ću ti bijelu staklenu špekulu!
Jim se poče kolebati.
- Bijelu staklenku, Jime! A to je super špekula.
- Da, divna je, priznajem. Ali gospon Tom, ja se strašno bojim stare gospođe.
- A osim toga pokazat ću ti svoj ranjeni nožni palac - pripomenu Tom.
Bilo je to previše za Jima, ta, bio je on samo čovjek. Spusti svoj kablić, uzme bijelu špekulu, nagne se s velikim zanimanjem nad nožni prst dok je Tom skidao zavoj. No, već sljedećeg trenutka Jim je letio sa svojim kablićem niz ulicu a stražnjica mu se dobrano žarila. Tom je pak nastavio dalje marljivo bijeliti ogradu, a tetka Polly pobjedonosno se vraćala s bojnog polja s papučom u ruci i sjajem u očima.
No, Tomova postojanost nije bila duga vijeka. Počeo je razmišljati o zabavi koju je spremao za današnji dan te se još više ražalosti. Mučila ga je misao o tome kako će uskoro naići slobodni momci, poskakujući, spremni na svakojake uživancije koji će mu se usto rugati što on mora raditi. Izvadi svu svoju imovinu i pregleda je; bile su to igračke, špekule i razne drangulije. Možda bi to bilo i dovoljno da nekoga podmiti koji bi ga zamijenio u poslu, ali ne bi time mogao otkupiti ni pola sata prave slobode. Stoga vrati svoje skromno blago natrag u džep i odustane od ideje da potkupi dječake. U tom mračnom i beznadnom času iznenada mu dođe nadahnuće - zaista divno, veličanstveno nadahnuće.
Uzme četku i nastavi dalje mirno raditi. Tada se pojavi na vidiku Ben Rogers, upravo onaj dječak čijeg se podsmijeha najviše bojao. Benov hod sastojao se od troskoka - što je bio siguran dokaz da mu je srce radosno a mašta beskrajna. Jeo je jabuku, i u pravilnim razmacima ispuštao dug melodiozan pisak, iza kojeg bi slijedio ding-dong-dong, ding-dong-dong, jer je oponašao parobrod. Kako se približavao, smanjio je brzinu, udario
sredinom ceste, snažno se nagnuo desnim bokom zaokrenuvši i naprežući se dostojanstveno - jer je predstavljao brod Veliki Missouri
i smatrao da tobože gazi devet stopa dubine. Bio je i brod, i kapetan i signalna zvona - sve zajedno. Zato je morao sebe zamišljati kako stoji na svojoj zapovjedničkoj palubi, izdaje naredbe i ujedno ih izvršava:
- Zaustavi ovdje, momče! Tinge-ling-ling!
Bacio se suviše naprijed, pa se počeo polako povlačiti prema pločniku.
- Okreći brod natrag! Tinge-ling-ling! - Pruži ruke niz tijelo i ukoči ih.
- Okreći kormilo desno! Tinge-ling-ling! Čau-ču. Čau-ču.
U međuvremenu desnom rukom je opisivao po zraku poveće krugove.
- Okreći kormilo malo lijevo! Tinge-ling-ling! Čau-ču, Čau-ču. - Sad je lijeva ruka počela opisivati krugove.
- Zaustavi desno! Tinge-ling-ling! Zaustavi lijevo, naprijed desno! Zaustavi! Polako okreći! Tinge-ling-ling! Čau-ču. Izvuci taj bokobran naprijed! Življe! Bacaj konopac! Što oklijevate? Ovij ga oko tog stupica i zaveži čvorom. Pristajemo! Zaustavi strojeve, momče! Tinge-ling-ling! Ššššt, šššt (pokušavao je oponašati ispusne ventile).
Tom je nastavio bijeliti plot ne obraćajući pozornost na parobrod
. Ben ga je časak promatrao a zatim reče:
- A joj! Baš si nadrljao!
Tom ništa ne odgovori samo je promatrao svoj posljednji potez četkom u stilu umjetnika, a zatim je načinio novi blagi zamah gledajući učinak. Ben mu priđe sasvim blizu. A Tomu su rasle zazubice pri pomisli na jabuku, ali prione dalje radu. Ben će tada:
- Ej, stari moj druže, imaš puno posla!
Tom se naglo okrenu pa će:
Oho, to si ti Ben. Nisam te primijetio.
- Znaš, spremam se na kupanje. Ne bi li i ti išao kada