Kemény Gábor (politikus, 1910–1946)
Kemény Gábor | |
![]() | |
Szálasi-kormány (a képen Kemény Gábor az ülő sorban balról a második) | |
Magyarország külügyminisztere | |
Hivatali idő 1944. október 16. – 1945. március 28. | |
Előd | Hennyey Gusztáv |
Utód | Gyöngyösi János |
Született | 1910. december 14. Budapest |
Elhunyt | 1946. március 19. (35 évesen) Budapest[1] |
Párt | Nyilaskeresztes Párt – Hungarista Mozgalom |
Szülei | Kemény Pál |
Foglalkozás | |
Halál oka | akasztás |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Kemény Gábor témájú médiaállományokat. |
Báró Kemény Gábor (Budapest, 1910. december 14. – Budapest, 1946. március 19.) nyilas politikus, katonatiszt, publicista, főszolgabíró, külügyminiszter.
Élete
[szerkesztés]1910. December 14-én született. Tagja volt a nemesi Kemény családnak amely Kemény Simontól eredeztetik. A család a birtokait a trianoni békediktátum miatt elvesztette.
Budapesten jogi doktorrá avatták és közigazgatási szakvizsgát tett. Vidéken szolgabíró (Mór községében), később Fehér megyei főszolgabíró, majd a Pesti Hírlap külső munkatársa, ezután szélsőjobboldali lapok cikkírója volt. 1936-ban a nyilas párt néhány tagja ellen kellett jogi eljárásokat folytatnia, így ismerkedett meg végül Szálasi Ferenc-el. 1939-ben csatlakozott a nyilasmozgalomhoz, 1941 szeptemberétől Szálasi Ferenc megbízásából a Nyilaskeresztes Párt külügyi vezetője lett. 1940-ben egy nyomda megrongáltatása miatt több hónapra börtönbe került, majd egy évig tisztként harcolt a Magyar Hadseregben. 1943-ban egy bálon ismerkedett meg egy osztrák/olasz nemes asszonnyal (Fuchs Erzsébet), akit még az évben feleségül vett, egy fiuk született.
A német megszállás után (1944. március 19.) többször tárgyalt a náci megbízottakkal a nyilas hatalomátvételről. Tájékoztatta a németeket a koronatanács elhatározásáról, hogy fegyverszünetet kér a szövetségesektől (1944. szeptember 11.). A nyilas puccs után Szálasi kormányában külügyminiszter lett (1944. október 16.–1945. március 27.); a rémuralom elleni diplomáciai tiltakozásokat ő hárította el. Szálasi (és felesége) parancsára elfogadta a svéd és svájci menlevelek használatát. Decemberben Szálasival Hitlernél járt; ő rendelte el a külügyminisztérium Németországba telepítését. Utoljára még Horvátországban is részt vett egy diplomáciai találkozón, ahol megkapta a Zvonimir Király rendjének érdemrendjét.
A háború után az amerikaiak elfogták és háborús bűnösként kiadták. Háborús főbűnösként a Szálasi-perben kötél általi halálra ítélték. Habár kegyelemre javasolták, a dr. Bojta Béla vezette bíróság elutasította kegyelmi kérvényét, és 1946. március 19-én Csia Sándorral és Szöllősi Jenővel együtt felakasztották.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ PIM-névtérazonosító. (Hozzáférés: 2020. június 13.)
Források
[szerkesztés]- Életrajza In: Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994.
- Verhovina feltámad. A ruszin sors könyve; előszó Bródy András; MEFHOSZ, Bp., 1939 (A magyar-ruszin akció könyvei)
- A magyar külpolitika hungarista útja. Kemény Gábor külügyminiszter tanulmánya; Magyar Történelmi Kutató Társaság, Englewood, 1979 (Magyar Történelmi Kutató Társaság)